Farkas Márta

A XXI. századi kulturális kalózkodás és a kormányok, szervezetek reakciói

Alapszakos szakdolgozat

Témavezető: Dr. Fodor János egyetemi adjunktus

Ez a mű a szerző beleegyezésével jelenik meg e-book formátumban.

Az ELTE-BTK informatikus könyvtáros BA képzés lezárásaként született meg ez a szakdolgozat, melynek témáját többek között a bölcsészettudományi informatika minor alapozta meg.

A konvertálást a Kindle-varázs készítette (szerkesztette: Farkas Márta),

további PRC könyvek a Kindle-Tékában:

http://kindlevarazs.wordpress.com/kindle-teka/

Ha támogatni kívánja munkánkat,
azt a http://kindlevarazs.wordpress.com/ oldalon lévő
PayPalgomb segítségével teheti.

2012

Tartalom

- Köszönetnyilvánítás

- Bevezetés

- Általánosságban a kalózkodásról

- A kalózkodás lehetséges okai

- Az internet megjelenése és szerepe

- Az internet megjelenése előtt

- Az internet megjelenése után

- Kormányok és egyéb szervezetek

- A kalózkodás szerzői jogi oldala

- A kezdetek

- Anglia

- Európa általában

- Franciaország

- Jogharmonizációs törekvések

- Napjainkban és nem sokkal előtte

- Egyesült Államok

- Nemzetközi megállapodások (ACTA)

- Európai Uniós irányelvek és Magyarország

- Oroszország és Kína

- Creative Commons

- Social DRM

- Összefoglalás

- Irodalomjegyzék

- Mellékletek

- Abstract

- Kivonat

- Ábrajegyzék

- Jegyzetek

Köszönetnyilvánítás

Ezúton szeretném megragadni az alkalmat arra, hogy köszönetemet és tiszteletemet fejezzem ki mindenkinek, aki a szakdolgozatom elkészítéséhez nagyban hozzájárult.

Már első éves hallgatói koromban találkoztam e dolgozatot érintő témákkal az informatikus könyvtáros szak óráinak, majd a másodévben felvett bölcsészettudományi informatika minor kurzusainak keretein belül, ahol az előadók tudása és jártassága inspirált arra, hogy idén létrejöhessen ez a szakdolgozat. Szeretném, tehát, megköszönni dr. Fodor János tanár úrnak az előadások keretében átadott tudásanyagot, valamint a szakdolgozat témájának pontos meghatározásához és a kiinduló forrásának ajánlásához nyújtott segítségét!

Dolgozatom felépítésében szintén nagy segítségemre volt a bölcsészettudományi informatika minor keretein belül megismert dr. Fehér Péter tanár úr, aki további forrásanyag ajánlással, segítőkészségével és építő jellegű információival támogatott. Ezúton szeretném kifejezni köszönetemet!

Ahhoz, hogy a munkám egy speciális és ténylegesen aktuális információkkal bővüljön, ezúton is szeretném kinyilvánítani köszönetemet Farkas Istvánnak (Dworkyll), aki a social DRM témájában nyújtott segítséget a vele készített interjúban.

Végül, de nem utolsó sorban szeretném kifejezni köszönetemet családtagjaimnak, akik támaszt nyújtottak ELTE-s és az azt megelőző tanulmányaim során, és szakdolgozatom elkészítésének ideje alatt türelmet, megértést tanúsítottak irántam, illetve igyekeztek nyugodt környezetet biztosítani gondolataim és a rendelkezésre álló tényanyag lehető legoptimálisabb feldolgozásának reményében. Köszönöm!

Bevezetés

A tudomány fejlődésének egyik mozgatórugója az, hogy az emberek mindennapi életét minél egyszerűbben élhetővé tegye: a háztartás körüli teendők elvégzését segítő gépek, eszközök, az automatizálás és távvezérlés, villámgyors adat- és információcsere fejlesztése által. Utóbbit, világunk és napjaink igen meghatározó szereplője, a média teszi lehetővé, amely nem más, mint „minden társadalmilag létrejött kommunikációs struktúra […]” és „ […] ezen struktúrák hordozói”[i]. E definíció szerint a média lehet a hagyományos- és az internetes újság, a papíralapú- és az elektronikus könyv, a CD, a DVD, hangzóanyag. Tartalmuk a szerző(k) szellemi tulajdona, azaz a szerzői jog által védett árucikk, amelynek jogtalanul való felhasználása, másolása, és annak továbbítása, megosztása, az azzal történő profit szerzés illegális cselekedet mindaddig, amíg erről a jogtulajdonos máshogy nem határoz. Azt, aki a törvény ellen mégis a fent említett módok egyikén cselekszik, kalóznak, a folyamatot magát pedig kalózkodásnak nevezik.

Informatikus könyvtáros hallgatóként többször találkoztam a szerzői jogsértés és ezzel együtt a médiakalózkodás témájával, mind a szakos órákon, mind pedig a bölcsészettudományi informatika minor tanegységein belül, s minduntalan felkeltette az érdeklődésemet, olyannyira, hogy beadandóim egy részét is a kalózkodásról írtam: „Warez=RapidShare/MegaUpload?!”, „Egy követ fújnak a kalózok, a maffiózók és a terroristák…”, „Kalóztörvények 2011-ben”. Belemélyedni, az előtörténetére fényt deríteni nem volt még módon, valamint a szakirodalom mélyebb feltárása is elmaradt az előbb említett dolgozatokban, habár érdeklődésem azokra is kiterjedne. Ezért választottam szakdolgozatomnak ezt a címet, ezt a témát.

További fontos érv e téma szakdolgozati feldolgozása mellett a téma aktualitása volt. Az Amerikában benyújtott két törvényjavaslat, a SOPA (Stop Online Piracy Act) és a PIPA (Preventing Real Online Threats to Economic Creativity and Theft of Intellectual Property Act = PROTECT IP Act) ii körüli események, a Megaupload leállítása az amerikai igazságügyi minisztérium és az FBI által, valamint az Anonymous erre adott válasz reakciói.iii Érdeklődésem másik részét képezték még azon okok, amiért a kalózkodást képtelenség törvényi módon visszaszorítani. Erre a Lehetséges okok c. fejezetben közöltekben találtam meg a választ.

A – ma már főként – internetes kalózkodás téma több megközelíthetősége közül, én a jogi oldalát gondoltam megvilágítani, kezdve egy rövid, általános bevezetővel a kalózkodás miben létéről, ennek feltételezhető okairól, az internet előtti és utáni időszak kalózkodásra alkalmas technikáiról, majd pedig rátérnék e téma szerzői jogi részére. A technikai megvalósításáról, valamint a programozói oldalról így nem ejtenék bővebben szót, mint amennyi az előbb említett internet előtti, utáni fejezetben megtalálható.

A törvényi oldalt a modern szerzői jog kezdetétől kezdem el levezetni, s eljutok napjainkig, csak kevés szót ejtek a két végpont között lezajlott folyamatokról, amelyekről, ha szívesen informálódnának, ajánlom szíves figyelmükbe Bodó Balázs A szerzői jog kalózai c. művét. Bemutatásra kerül majd a világ több, a szerzői jog területén komolyan részt vevő ország, nagy hangsúlyt fektetve az Egyesült Államokra, de kitérve az Európai Unió és Magyarország törvénykezésére is, majd úgymond a „lázadó” felek közül, Oroszország és Kína kerül bemutatásra, és az ott végbemenő szellemi tulajdonnal kapcsolatos események. Szintén az amerikai részt hangsúlyozva, több érdekvédelmi szervezetről is írok, valamint rövid, de lényegretörő leírást adok a Creative Commons nevű egyesületről és munkájáról, amellyel a további kreatív alkotások létrejötték kívánják támogatni. S, ha már kalózkodásról és az ellene történő jogi védekezésekről szót ejtettem – amelyeknek több-kevesebb sikerét tapasztalhatjuk –, gondoltam, az általam is ismert, és hasznosnak, működőképesnek vélt „védelemről” is szólnék, ez pedig a social DRM lenne.

Általánosságban a kalózkodásról

Ha néhány utcán sétálótól megkérdeznénk, hogy szerintük kik azok a kalózok, minden bizonnyal lennének olyanok, akik csak a tengereken hajózó, fosztogató és gyilkoló típusát ismernék, akik a jogtalanul megszerzett javakkal kereskedtek. Azonban nem kell egészen Feketeszakállig visszamennünk a történelemben, elég, ha visszaemlékezünk a 2012-ben is portyázó szomáliai kalózokra.

Van az előbb említett módja a kalózkodásnak, s van egy másik, amely már nem pusztán a törvénytelen úton szerzett tulajdonnal, hanem annak egy válfajával, a szellemi tulajdonnal (intellectual piracy) kereskedik, vagy éppen arról készít másolatokat. A fogalom pontosítása végett, először belepillantottam egy angol nyelvet tanulók számára íródott szótárba, avégett, hogy megtudjam, miként definiálja a kalóz (pirate), kalózkodás (piracy) fogalmakat a szerzői jog tükrében – ezúttal eltekintve az általános, tengereken tevékenykedő „társaiktól”.

Az Oxford Advanced Learner’s Dictionary egynyelvű szótárának nyolcadik kiadásának 2010-es megjelenésében a piracy szó magyarázata: „the act of making illegal copies of DVDs, computer programs, books, etc., in order to sell them: software piracy – see also pirate”. iv Magyarra lefordítva tehát: „illegális másolatok készítése DVD-kről, számítógépes programokról, könyvekről, stb., annak érdekében, hogy eladja őket: szoftverkalózkodás – lásd még kalóz”. Eleget tettem az ajánlatának, és a pirate szó jelentését is megkerestem, amelyre két variáció is adva volt: „a person who makes illegal copies of DVDs, computer programs, books, etc, in order to sell them: a pirate edition; software pirates”, illetve a továbbiakban : „a person or an organization that broadcasts illegally: a pirate radio station”. [v] Az első esetben a fordítás így szól: „egy személy, aki illegális másolatokat készít DVD-kről, számítógépes programokról, könyvekről, stb., annak érdekében, hogy eladja őket: egy kalóz kiadás; szoftverkalózkodás”, míg a másodikban: „egy személy vagy egy szervezet, amely illegálisan sugároz: egy kalóz rádióállomás”. Ilyen, és ehhez hasonló megfogalmazásokkal fogunk találkozni a köz számára készített leírásokban, azonban ez nem mindenkinek nyújt pontos megfogalmazás, így tovább kutattam specifikusabb definícióért, ezúttal a számítógép terminológiában. E szerint „a kalózkodás a szerzői jog által védett szoftverek másolása és terjesztése a jogtulajdonos engedélye nélkül. Hagyományosan, a számítógépes kalózkodást anyagi haszonszerzés céljából követik el, de újabban, pejoratív értelemben, ezt a címkét használják a fájlmegosztásra, a P2P-hálózatokra is.”vi Itt – az előzővel ellentétben – már arra is kitér, milyen módon zajlanak le ezek a fájlcserék, még akkor is, ha bizonyos esetekben nem helyénvaló a „kalózkodás” szó. Ez akkor fordulhat elő, amikor egy jogosan megosztott tartalom kerül letöltésre, azonban, ahogyan azt az idézet is állítja, gyakran előfordul, hogy az ilyen eseteket is illegálisnak könyvelik el – általában a kevésbé tájékozottak.

Az illegális tartalomletöltés több terminológia keresztmetszetében helyezkedik el, mint ahogyan abba már bepillantást nyerhettünk az előző bekezdésben. Magába foglalja a számítógépes kultúrát, bizonyos értelemben a szociológiát és a pszichológiát, valamint – de nem utolsó sorban – a jogot, amely igyekszik kordában tartani a törvénysértőket. Utóbbi területhez Bodó Balázstvii idézném, aki kimondottan a szerzői jogi kalóz definiálását kísérelte meg:

„Ki a szerzői jogi kalóz? … számtalan forrás számtalan, első pillantásra elfogadható értelmezése, ha a kalóz legszembetűnőbb jellegzetessége a definíciós bizonytalanság. Ez a definíciós bizonytalanság pedig annak köszönhető, hogy a kalóz sokkal inkább egy kontextusról kontextusra változó jelentésű retorikai eszköz, mintsem egy jól definiálható, kontúrokkal rendelkező jogi kategória.”viii

Az idézet második mondata adja meg a „kalózkodás” meghatározásának kulcsát, a „kontextusról kontextusra változó jelentés”-sel. Attól függően, hogy éppen mely témáról van szó, maga a szó is úgy kap plusz jelentéseket, illetve annak függvényében módosul a szó értelme is, hiszen szerzői jogi kalóz lehet az, aki jogtalanul fájlt cserél, könyvet fénymásol vagy fényképez, a világhálón talált – nem szabad felhasználású – képpel, zenével díszíti, teszi egyedivé blogját, vagy éppen otthonában a megengedett egy helyett, több számítógépre telepít egy szoftvert. A teljesség igénye nélkül, ezen cselekedetek közül bármelyik rendszeres vagy rendszertelen, akár egyszeri alkalommal történő elvégzésével is jogsértővé, azaz kalózzá válhat bárki.

Bodó Balázs a fentebbi mondatai után idézett két szerzőt, Richard M. Stallman-t és Lawrence Lessiget, akik a két véglet közötti, arany középutat igyekeznek tartani. A stallmani idézet szerint a kiadók előszeretettel nevezi a törvénysértőket kalózoknak, emlékeztetve a tömegeket a tengeri „társaikra” – akik mindenki számára elítélendő módon (rablás, gyilkosság, zsarolás) jutottak javakhoz. Azonban Stallman felhívja azok figyelmét, akik nem hisznek a morális értelemben vett „tengeri kalózkodás+rablás=internetes kalózkodás” egyenletben, azok a „kalózkodás” szó helyett a „tiltott-” vagy „engedély nélküli másolás” szóösszetételeket használják. Lessig is hasonlóan próbálja a végletek elkerülését. Ő azzal érvel, hogy ugyan a fegyvertulajdonosok kiállnak a jogos fegyverhasználat gyakorlata mellett, azonban nem helyeslik a rendőrgyilkosságot, csak úgy, mint a pornográfia nagymértékű szabályozását támadó „szólásszabadság-aktivisták” sem támogatják ezzel a gyermekpornográfiát. Így van ez azokkal is, akik a fájlcserélés mellett szavaznak. Ők sem a kalózkodás mellett teszik le a voksukat, hanem maga, a fájlmegosztás, mint olyan mellett.ix

Attól függően, hogy éppen mely média terméket másolja, használja fel vagy éppen osztja meg engedély nélkül, a kalóz fogalma pontosítható. Vannak a szoftver kalózok (software pirate), akik a jogtalanul készítenek különféle program kópiákat. A kereskedelemben kapható szoftverek megvásárlásával elfogadjuk a hozzá járó, úgynevezett licence-szerződést is, amely feljogosítja a felhasználót, hogy telepíthesse egy számítógépre. Ezzel az engedéllyel nem a tulajdonjogot ruházza rá a vásárlóra, hanem csak a felhasználás jogát.[x] A szoftver kalózkodás egyik változata például a warez-elést, amely során a kereskedelmi szoftvereken (pl.: játékszoftverek) lévő másolásvédelmi- vagy nyilvántartási rendszert deaktiválják, majd a köz javára megosztják a „feltört” változatot, melynek letöltése, használata törvénybe ütköző.xi

Az illegális másolatok megosztásának mai módjából kifolyólag, az internetes kalózokat sokszor azonosítják a fájlcserélőkkel, aki „némileg sarkítva – az az egyén, aki minden törvénynek, tiltásnak, szép szónak, kérésnek, technikai másolásvédelmi eszköznek fittyet hányva csak a kreatív termelők vérével, verejtékével előállított tartalmak eltulajdonításában érdekelt. Minden végfelhasználó potenciális tolvaj, legalábbis erre engednek következtetni a legális felhasználókkal minden DVD-n és mozifilm előtt kötelezően végignézetett, tiltások és fenyegetések.”xii

A kalózkodás lehetséges okai

Az internet és a mobil hálózatok megjelenésével, fejlődésével rengeteg új út nyílt az információk közlésére, adatok továbbítására: az SMS, az e-mail, a levelezőlisták, az internetes linkek, az RSS, a közösségi könyvjelzők, a P2P hálózatok, bluetooth, stb.. E lehetőségek arra ösztönözték és ösztönzik mind a mai napig a felhasználókat, hogy az általuk ezekből az utakból nyert információkat, adatokat összegyűjtsék, saját szájízük szerint „remixeljék”, majd újra könnyen, gyorsan elérhetővé tegyék, ezáltal együttműködve más remixelőkkel a közös információs platformokon.xiii

Egyfelől lehet ez a „megosztási kényszer”, a másik oldalon állhat azonban még ezen utak ingyenességének vonzereje is, illetve a törvénykezésnek való ellentmondás, a „már csak azért is”. Ennek a témának a fejtegetése, véleményem szerint, egy komoly pszichológiai és szociológiai tanulmányban kellene helyet foglalnia, így ezzel a megközelítésével nem is foglalkoznék. De mielőtt rátérnék a következő, már sokkal inkább feltételezhető, kalózkodást kiváltó okra, idézném a Moby együttes véleményét azzal kapcsolatban, hogy – a későbbiekben bemutatásra kerülő – RIAA (Amerikai Lemezgyártók Szövetsége) 2 millió amerikai dollár megfizetésére ítélt valakit, azért mert illegálisan zenét töltött le. A vélemény egy részlete így szólt: „Az emberek büntetése azért, mert zenét hallgatnak, pont a rossz út, amellyel a zeneipar megvédhető.”xiv

Egy harmadik lehetséges okkal még szolgálhatok, amely nem más, mint az árazási probléma. Már a XVIII. század második felében, a német ajkú területeken is előjött a probléma: a könyvek árai – többek között a szállítási díjak emelkedése miatt – jócskán megnövekedtek, ahogyan ezzel együtt a kielégítetlen kereslet is, amely űr kitöltésére a kalózkiadók vállalkoztak. Azokban az időkben a nagy könyvkiadói közösség még elfogadhatónak is találta az illegális kiadásokat, ha a másolatok eredetijének az ára is megnövekedett, vagy kiadásával valamilyen módon sértették e közösség érdekeit, vagy, olyan területeken árusították a kópiákat, ahol az eredetiek nem voltak kaphatóak.xv Itt is megmutatkozik, hogy a társadalom igényeit valamilyen úton, módon ki kell szolgálni, amely remek lehetőséget nyújt a vállalkozó szellemű, valamennyi tőkével rendelkező néprétegnek. Ez nem változott a mai napig sem. Ugyan manapság már nincsen szükség komolyabb tőkebefektetésre, csupán egy számítógépre és internetkapcsolatra, viszont, ha azok, akiknek módjukban állna kiszolgálni az igényeket, de valamilyen okból kifolyólag azt nem teszik meg, ott bizony fel fogja ütni a fejét a kalózkodás, amelyet utána már nehezen lehet majd visszafogni, miután a társadalom rákapott az olcsón, sok esetben ingyen elérhető tartalmakra.

A következőkben Joe Karaganis szavait idézném, aki szintén a rossz árazásban látja a kalózkodás megfékezhetetlenségének csimborasszóját:

„A médiakalózkodást „egy globális veszedelemnek”, „egy nemzetközi pestisnek” és „a bűnözők nirvánájának” nevezik, de talán jobb kifejezés rá a globális árazási probléma. Drága média termékek, alacsony jövedelmek, és olcsó digitális technológiák; ezek a fő hozzávalói a globális médiakalózkodásnak. Ha a kalózkodás a világ minden részén jelen van az azért lehetséges, mert az előbbi körülmények is ott vannak mindenhol. Brazíliában, Oroszországban vagy Dél Afrikában a helyi jövedelmekhez képest a CD-k, DVD-k vagy Microsoft Office-ok árai 5-10-szer magasabbak, mint az Egyesült Államokban vagy Európában. Az effajta legális médiatermékek luxuscikknek számítanak a világ legtöbb részén, és ennek megfelelően a legális médiapiacok aprók. Az ipari becslések a nagyarányú kalózkodás jelenlétéről a feltörekvő piacokon – a szoftverek 68%-a Oroszországban, a zenék 82%-a Mexikóban, a filmek 90%-a Indiában – tükrözik ezt és azt is, hogy alábecsülik a lopott áruk előfordulásának gyakoriságát.

Ezen árhatásokat tudatában a kalózkodást a fogyasztás oldaláról nézzük inkább, semmint a világszintű média gazdaság termelési oldaláról. A kalózkodás kiró egy sor költséget a gyártókra és a terjesztőkre – mind belföldön, mint nemzetközi szinten –, viszont ezúton jutnak hozzá a fejlődő országok a széleskörű média cikkekhez, a zenéktől a filmeken át a szoftverekig. Ez utóbbi nagyon fontos, a kompromisszumok megértéséhez, amelyek meghatározzák a kalózkodást és a végrehajtást a feltörekvő piacokon. A média kultúra ugyan rendkívül sikeresen globalizálódott, azonban ez nem jelentette azt, hogy az információkhoz való hozzáférés is hasonlóan demokratizálódott – legalábbis jogilag megengedetten. A legális média cikkek áradata, amely az elmúlt két évtizedben kapható volt a magas jövedelmű országokban, a világ legtöbb részére kiszivárgott.”xvi

Az internet megjelenése és szerepe

Az internet világszintű elterjedése, előre be nem látható módon, megkönnyítette az adatok, információk cseréjét. Ehhez persze szükség volt az előtte már elterjedt személyi számítógépre is, amely lehetővé tette, hogy fizikai adathordozó nélkül mozgathassunk – az évek előrehaladtával egyre – nagyobb fájlokat. Viszont ahhoz, hogy tényleges képet kaphassunk, valójában mekkora lépés volt a kezdetben FTP-s, majd P2P-es hálózatok, ahhoz érdemes megvizsgálni, mégis milyen adathordozókkal és segédeszközökkel indult el a modern szerzői jogi kalózkodás.

Az internet megjelenése előtt

A teret és az időt minimálisra csökkentő világháló globális elterjedése előtt, a XVII-XVIII. század környékére tehető az első modern szerzői jogi kalóz megjelenése. Az 1710-ben hatályba lépő Stuart Anna statútuma („Statute of Anne” vagy „Copyright Act 1709”) hozta ugyanis létre a manapság is meglévő szerzői jogi törvény alapjait, amely a szerzőt tekinti a mű haszonélvezőjének, nem pedig – mint a törvény megalkotása előtt – a kiadót.xvii A kalózkodás, a fent említett századokban és a könyvnyomtatás kontextusában tehát nem jelentett mást, mint a monopolhelyzetben lévő kiadók drága kiadványai helyett, többek számára elérhető áron, habár rosszabb minőségben árult, illusztráció- és tipográfiai díszítésmentes könyvek nyomtatását – nyomdagépekkel, külön álló ólombetűkkel, kéziszedést végző inasokkal (akik hol tudtak írni helyesen, hol pedig nem, hol ismerték az adott nyelvet, hol nem) –, terjesztését a könyvpiacokon. A monopolhelyzet az 1557-ben a korona által megalapított Stationers’ Company – Könyves Társaság miatt jött létre, amely nyomdászokból, könyvkötőkből és könyvkereskedőkből tevődött össze. A központi hatalom nem tudott kellő figyelmet fordítani a könyvnyomtatás megjelenésével felmerülő kalózkiadások korlátozására, így ennek ellenőrzését a Társaságra bízta, amely ez által komoly befolyásra tett szert a könyvpiac alakulásában, hiszen egyedül ő adhatott engedélyt – kezdetben a cenzúra által – a könyvek nyomtatására.xviii Ez – mint ahogyan már említettem – a Statute of Anne-nel megváltozott.

Fontos említést tenni a továbbiakban a kalózok egymás közötti viszonyáról, hiszen „Az ellenségem ellensége a barátom” elv ebben az esetben is érvényesül. Ezt legjobban bemutatva a svájci Société Typographique de Neuchâtel XVIII. századi kalózkiadó vezetőjének, Fréderic Samuel Ostervald levelezése alapján ismerheti meg az érdeklődő. A Franciaországgal külön foglalkozó fejezetben ismertetett helyzet következtében az ellehetetlenített kiadók példáját nem kívánók, a határ túloldalának mentén próbáltak szerencsét, ahol a párizsi törvények már nem érhették őket utol. A határmenti kalózkiadók szoros kapcsolatot ápoltak az országban maradt társaikkal, a többi, határszélen működő hasonló kiadókkal, sőt jó néhány francia szerzővel, akik előszeretettel küldtek számukra is műveik kézirataiból egy-egy példányt. Folyamatos tájékoztatás zajlott levelezéseikben a helyi kedvelt stílusokról, szerzőkről, úgyszólván, az olvasók igényeiről, hogy azoknak eleget téve alakítsák üzletmenetüket. Segítették egymást, s ahogyan Angliában a kiadók készítettek saját szabályozást, úgy az illegális kiadással foglalkozók is maguk között szabályrendszert dolgoztak ki, saját érdekeiket minél inkább előtérbe helyezve, konfliktusaikat egymás között megoldva.xix

Remek például szolgálhat ez utóbbi együttműködésre az ebben az időben működő, írországi kalóz-könyvipar is, amely szabályainak értelmében, aki először jelezte a könyv kinyomtatási szándékát, azé lett a tulajdonjog, már az országon és a kalóztársadalmon belül. Majd 1801-ben megtörtént Írország és Nagy-Britannia egyesítése, amelynek következtében az akkor Angliában meglévő szerzői jogi törvényeket tették az íreknél is kötelezővé anélkül, hogy figyelembe vették volna az ottani előzményeket, addigi törvényeket, féltve a felvilágosodást, amely a XVIII. századot annyira jellemezte. Ennek az esetnek összefoglalójaként idézem Adrian Johns egy konferencián elhangzott előadásának részletét, amely szemléletesen írja le az akkori helyzetet:

„Az egyesülési törvény nyomán a brit copyrightrendszer Írországban is érvényessé vált. A brit címek ír utánnyomása illegálissá lett. A könyvipar 80%-kal csökkent. Sok munkás az USA-ba emigrált, mások felhagytak az iparral. […] A kalózkodásról azt tartják, hogy alapvető veszélyt jelent a felvilágosult és kereskedelmi alapokon álló könyvnyomtatás-kultúrának. Mégis, a dublini könyves ipar korábban gyorsan nőtt, az életrevalóság minden jelét felmutatta és időben egybeesett az ír irodalom aranykorával. Az ír kalózok joggal érvelhettek amellett, hogy az igazi felvilágosodás pártján álltak. És amikor a szerzői jogi törvény rájuk is érvényessé vált, ez az ipar hirtelen összeomlott. Azért omlott össze, mert az az erő, amely ezt az ipart összetartotta, a gyakorlatból eredt, nem a doktrínából. És ez az a pont, ami felett a szerzőség és modernitás történetével foglalkozó kutatók, akárcsak a londoni könyvipar korabeli szereplői, elsiklottak. A gyakorlati megállapodások és szabályok helyett a jogi doktrínákra fókuszáltak.”xx

Felpörgetve az idő kerekét nem kívánom mindegyik technológiai újítási fázisban lehetséges másolási módszereket ismertetni, s nem is fogom az összes kalózkodást érintő területen bemutatni, leredukálnám az illegális másolatkészítést a zenei kópiákra, hű maradva a fejezet címhez.

1887-ben, a fonográf (amely még csak viaszhengerekről játszott le hangokat) megjelenése után 10 évvel szabadalmaztatták a gramofont, Emil Berliner német feltaláló neve alatt. A készülék egy korong felületen létrehozott spirálmeneten (barázdán) rögzíti a hangot, amely menet egy lemezre került, mely anyaga először cink, majd keménygumi, s a műanyag megjelenése előtt még egy trópusi levéltetű megtisztított, gyantás váladéka volt. Ezek másolása meglehetősen egyszerű volt, hiszen egy egyszerű, az eredeti lemezről készített nyomóminta segítségével több száz korong alapanyagba volt lehetőség belenyomni a felvett hang barázdáit, amelyeket kezdetben csak a lemez egyik, majd 1904-től a másik oldalra is készítettek.

Az 1920-as évek közepén megjelentek a mikrofonok, a hangszórókat továbbfejlesztették, valamint a rádió is megjelent, s megteremtették az elektromechanikus hangfelvételi eljárást, amely nagyban csökkentette felvétel torzságát. A rákövetkező évtizedben a rádiók által már közölt ingyenes tartalom ellen a lemezipari cégek komoly harcokat vívtak, miközben Fritz Pfleumer már a mágneses módszerrel rögzíthető hangokat kutatta. Közben lezajlott a második világháború is, ami után még mindig a lemezek hódítottak, melyeknél kialakult a kis és nagy formátum, különbségük a fordulatszámban volt. A világháború után – a már előtte felfedezett, de csak Németországban alkalmazott – a magnetofon megszerzett példányaival felszerelkezett amerikaiak továbbfejlesztették, s lehetővé vált a felvett műsorok újraszinkronizálása.

Persze ezek a technológiák kevesek számára voltak elérhetőek, nem úgy, mint az 1963-ban a Philips által bemutatott magnókazetták, amelyek nagy tömegek számára lettek elérhetővé, s népszerűségét a hordozhatósága szavatolta, csúcspontját 1983-ban élte a Sony által kifejlesztett walkmaneknek köszönhetően. Ezeknek a kazettáknak az illegális másolása már kevésbé volt körülményes, mint mondjuk egy bakelitlemezé. Elég volt hozzá egy duplaférőhelyes lejátszó, amelynek az egyik nyílásának vezérlőgombjai között volt egy felvétel gomb, s annak és a másik nyílás lejátszás gombjának egyszerre történő lenyomásával, már másolt is a készülék.

Szintén a Philips cég zsebelhette be az elismerést 1979-ben, amikor is bejelentette a ma ismert CD (Compact Disc) megjelenését, amely először a zeneiparban jelentett hatalmas áttörést a kiváló minőségű hangfelvételek miatt, először a klasszikus zene rajongói között, majd a pop- és rockzene kedvelői körében is elterjedt. 1985-ben az addig csak zenei adat tárolására használt CD-knek a ROM-os (csak olvasható memória) változata is megjelent, majd valamivel később, 1990-ben, a CD-k újraírhatóvá váltak. xxi A CD-k másolhatóságát – a számítógép elterjedése előtt – a kazetta- és CD-lejátszók biztosították, igaz, ezzel csak kazettára került a hangfelvétel, azonban a PC-k otthonokban való elterjedésével már a CD-másolás opció is választható volt a CD-író programok legördülő menüjében.

A fent említett másolási módok taglalásával arra szerettem volna rámutatni, hogy a dróton való másolt adatküldés előtt csak a személyi vagy a postai út volt az a csatorna, ahol a kalózmásolatok terjedhettek, tehát a kézről-kézre módon, s nem csak a zenei hanghordozók esetében, de a filmekében, a könyvekében esetében is. Ezt a folyamatot lényegesen egyszerűbbé tette a P2P-es fájlmegosztás, mint ahogyan azt olvashatják a következőkben.

Az internet megjelenése után

„Az információ drasztikus mennyiségének növekedése – amit az internet csak tovább gyorsított – alapvető újdonságot is hozott. Képzeljük el a hegyoldalon lefolyó vizet: ha a víz mennyisége folyamatosan nő, a víz újabb és újabb utakat talál magának, ezek pedig idővel egyre inkább kiszélesednek.”xxii Ez a hasonlat remek mintát állít annak, hogyan történik az interneten közzétett anyagok terjedése, amely, akár a lefelé zúduló vízé, megállíthatatlan.

Az eddigiekben az illegális másolatokhoz való hozzájutás csak fizikai kontaktus során jöhetett létre, valamint sokkal jellemzőbb volt a haszonszerzés célja is, már, ha nem a barátok egymás közötti adatmegosztását vesszük alapul. Ezen sokat változtatott az internetes hálózatok megjelenése, ahol már nem volt szükséges a személyes találkozásra, és az adathordozókba fektetett költségek is megszűntek, amelyek legtöbb esetben a pénzért való árusítást magyarázták. A fájlcserélő hálózatok esetében, azonban a nyereségesség, és az ezt hozó üzlet fenntartása már nem szempont többé.

Ennek a fejezetnek a főszereplője tehát nem más, mint maga a fájlcserélő hálózat, amelynek két formája létezik: szerver-kliens és peer-to-peer (P2P, p2p).

A szerver-kliens vagy kliens-szerver szavak az 1980-as években jelentek meg, amelyet azokra a számítógépekre használták, amelyek hálózatba kötve működtek, hozzáfért az egyik gép a távoli gépen tárolt szolgáltatásokhoz. A dolgozat szempontjából ez a szolgáltatás elérés akkor vált érdekessé, amikor a távoli gép egy szerver volt (ez képezte a központi elosztót), amely több gépet is képes volt egyidejűleg összekapcsolni az internet segítségével, s a közöttük lévő adatcserét felgyorsítani. Előnyeként az adatok egyszerű frissítése, míg hátrányként a könnyen támadhatóságát lehet megemlíteni, amely bekövetkeztével a hozzá kapcsolódó számítógépekkel vagy megszűnik a kapcsolat, vagy, ha vírustámadásról van szó, kockáztatja a vele összeköttetésben lévő gépek vírusmentességét.xxiii

A fájlcserélő hálózat másik fajtája a P2P-hálózat, amely hálózat végpontjai közvetlenül egymással állnak kapcsolatban, központi elosztó nélkül. Az egyenrangú technológiai szintű számítógépek és az internet sávszélességének, valamint a tömörítési eljárások megalkotásával elhozták a fájlcserélés reneszánszát, amelyet a CD-k, később a DVD-k megjelenésével kezdődő digitális tartalom elterjedése pedig szinte tálcán kínált.xxiv Ezen az elven működött a Napster is, amely az internetes kalózkodás lavináját elindította 1999 júliusában, mellyel, 18 hónappal később már közel 80 millió felhasználót tudhatott magáénak. Azonban nem volt túl hosszú életű, ugyanis a bíróság 2002 májusában már le is állíttatta, viszont a folyamatnak, amelyet a Napster elindított, már nem tudott gátat szabni. A bezárt oldalnak hamar utódja akadt sok hasonló szolgáltatás formájában, ilyen például a mai napig működő The Pirate Bay, vagy a már szintén lekapcsolt LimeWire is.xxv

A fájlcserélés fejlődésének másik lépcsőfokát jelentette a már meglévő P2P rendszerre épülő BitTorrent informatikai protokoll, amelynek alkalmazása során a kliensek a fájlokat szeletekben töltik le a leggyorsabb megosztásra képes kapcsolatot használva, miközben a már letöltött fájlokat maga is megosztásra kínálja. Ezzel az eljárással gyorsan és egyszerűen lehet nagyméretű fájlokat – filmeket, nagyméretű szoftvereket – megosztani egy kliensprogram (pl.: µTorrent) vezérlésével.xxvi Ezen az elven működött elődje is a File Transfer Protocol, az FTP, azonban manapság kezdi elveszíteni jelentőségét a szerver túlzott leterhelése miatt.xxvii

Kormányok és egyéb szervezetek

A dolgozat gerincét szolgáló fejezetek fognak következni, amely során a szerzői jog alakulását, a jelenlegi helyzet előzményeit, s magát az aktuális állását fogom bemutatni, kezdve az elején, a Statute of Anne-nel. A kezdeti lépések bemutatását fontosnak tartom abból a szempontból, hogy a mai helyzetet értékelni tudjunk. Nem kerül bemutatásra részleteiben a jog alakulásának minden egyes lépése, ugyanis úgy gondolom, ha a kezdeti és a végpontokat ismerjük, a többire nem lehet nehéz következtetni, valamint dolgozatom témája nem a szerzői jog kialakulása.

A fejezet második, nagyobb részét megelőzően a globalizáció hatásaként szükségessé vált jogharmonizációs törekvésekről is írni fogok, majd rátérek a napjaink eseményeit alakító törvényi rendelkezésekre, külön hangsúlyt fektetve az amerikai szerzői jogra, mivel úgy gondolom, az ország világban betöltött szerepe ezt követeli meg. Majd újra nemzetközi szintre emelkedik a téma, ahol az amerikai és francia törvények hatására létrejövő, s világszerte nagy port kavaró ACTA-ról írjak. Folytatva a nemzetköziséget, az Európai Unió által meghatározott, tagállamaitól elvárt irányelvek számbavétele, majd utána a magyarországi szerzői jog állása következik. A fent említett események, országok és törvények mind a harmonizációs lépéseket segítik elő a kalózkodás visszaszorítása érdekében, azonban mint mindenhol, itt is akadnak olyan felek, akik kevésbé vesznek részt a szigorú fellépésekben, amelyet – Amerikához hasonlóan – a politikai és gazdasági életben betöltött szerepe miatt tehet meg. Példának Oroszországot és Kínát említem, s azok szerzői joggal kapcsolatos előrelépéseiket, már ami a nemzetközi elvek felé való haladást illeti.

A kereskedelmi cégek által befolyásolt kormányrendeletek szigorításai ellen a kalózkodáson kívül más módszerekkel is fel lehet venni a harcot. Ennek sikeressége érdeke vállalkozó szellemű alkotókon múlik, akik szerzői jogaik egy részét a közösségnek kínálja fel, szabad felhasználásra bocsátva ezzel művét, mely folyamatok szervezeti megtestesülése a Creative Commons szervezete.

Amennyiben illegális másolatok készítésének lehetősége felmerül, kihagyhatatlan téma az ez ellen való szoftveres és/vagy hardveres védelme. A több lehetséges megoldások közül én a social DRM-et választottam, amelyet az elektronikus könyvek megvilágításából fogok bemutatni és részletezni.

A kalózkodás szerzői jogi oldala

Az európai és az amerikai szellemi tulajdonról kialakult törvények ugyan más filozófiai háttérrel bírnak, de a művek feletti őrködést hasonló eszközökkel végzik. Míg Európában a „droit d’auteur”, azaz a mű és a szerző teljesítményének jogi és morális elismerése áll a szerzői jogi törvények mögött, addig a „common law”, a szokásjog országaiban (Amerika, Egyesült Királyság, Nemzetközösség államaixxviii) a piaci érdekek voltak mérvadóak. Ezen különbségeket a szerzői jog globális harmonizációja (ld. később) nagyjából elsimította, és a középpontba az alkotó munkájának piacon való szerepeltetését állították, a lehető legnagyobb hasznosíthatóságot biztosítva.

Sok szó esett már a szellemi tulajdonról és a következőkben még a hozzá kapcsolható jogok kialakulásának történeti fejlődéséről is, azonban mindezek tudatában, illetve előfutáraként felmerülhet a kérdés, hogy melyik az a pillanat, amikortól, mindenféle különleges eljárás nélkül, egy mű a szerzői jog által védetté válik? Ez az a pillanat, amikor „Be van fejezve a nagy mű, igen. / A gép forog, az alkotó pihen.”xxix Miután az utolsó „save” parancsot megadta a szerző, miután az utolsó hangjegyet leírta a zeneszerző, stb. Attól kezdve csak az alkotó adhat engedélyt a kiadásra, az internetes közlésre, a másolat készítésre, fordításra, stb..xxx Itt idézném Lawrence Lessig egy gondolatát, amely a fentiekhez kapcsolódva a „szabad kultúra” fogalmában magyarázza, mi is pontosan az a támogatás és védelem, amelyet a szerző kap magától a kultúrától azzal, hogy megírta művét:

„Kultúránk hagyományokra épül […], kultúránk hagyományosan szabad. […] A szabad kultúra támogatja és védi az alkotókat és a feltalálókat, közvetlenül azáltal, hogy szerzői jogokat biztosít számukra, közvetve pedig azáltal, hogy korlátozza ezeknek a jogoknak a kiterjedését, garantálva ezzel, hogy a későbbi alkotókat és feltalálókat a lehető legkevésbé korlátozzák a múltbeli kötöttségek. A szabad kultúra nem olyan kultúrát jelent, ahol nincs tulajdon, ahogy a szabadpiac sem olyan piac, ahol minden ingyen van. A szabad kultúra ellentéte az „engedélykultúra” – egy olyan kultúra, ahol az alkotók csak a hatalmasok vagy a múltbeli alkotók engedélyével készíthetnek bármit.”xxxi

Azonban, ahogyan ez a szabad kultúra is változik az alkotókat érintő társadalmi hatások miatt, úgy lenne szükség arra, hogy időről-időre a rájuk és műveikre vonatkozó jogokat is módosítsák olyan ütemben, ahogyan azt a technológiai és társadalmi változások megkövetelik. Szintén Lessig példájával élnék, aki az 1945-ben kezdődő szövetségi per után megváltozó földtulajdonjog változását hozta hasonlatként. Egészen addig, ha valakinek földje volt, akkor az, ami a földszint alatt – egészen a magmáig –, illetve, ami fölötte volt – egészen a világegyetem határáig – mind a tulajdonában állt. A per két farmer feljelentése miatt alakult ki, akiknek a baromfi állománya jócskán megcsappant a fejük felett rendszeresen elszálló katonai repülőgépek hangos robaja miatt, amitől az állatok megijedtek, és az óljuk falának szállva elpusztultak. A Legfelsőbb Bíróság megtárgyalta ügyüket (Causby-ügy), amelynek eredményeként a bíró köztulajdonná nyilvánította a légteret, mely határozattal szembement az ősi szokásjoggal, ami Angliából eredve, az amerikaiak törvényalapjául is szolgált. Érvelése ez volt:

„Ennek az alapelvnek a modern világban nincs helye. A légtér köztulajdon, amint azt a Kongresszus kinyilvánította. Ha ez nem így lenne, minden több államot átszelő repülőjáratot üzemeltetőnek számtalan birtokháborítási perrel kellene szembenéznie. Ez ellentmond a józan észnek. […]”xxxii

Ez ékes példája lehet annak, hogy a technológia fejlődésének következtében szükséges bizonyos törvények újratárgyalása. Persze, van ahol ez csak akkor lehetséges, ha már a használatból kifolyólag adódó problémák szembejönnek. Azok további megelőzése érdekében a törvényhozó hatalomnak meg kellene vizsgálnia a felmerült eseteket, s azokból következtetéseket levonni –, amelyeket nem befolyásolja semmiféle külső tényező (vállalatok, cégek, szervezetek, stb.) érdeke –, majd ez út végigjárásával új törvényt alkotni, vagy a régieket módosítani. Fontos lenne, hogy az egyéni érdek helyett, a közösség érdekeit vegyék figyelembe.

A kezdetek

Ahhoz, hogy értékelni tudjuk a mai szellemi tulajdon védelmére irányuló törekvéseket, amelyek a digitális kor meghatározó eseményei, fontosnak tartom bemutatni, honnan is indult el, melyik volt az a pillanat, amikor lefektették a ma ismeretes szerzői jogi alapokat, amelyhez azután a többi ország, nemzet hozzátette a saját hagyományait. Megfigyelhetjük majd, hogy ez által mekkora babiloni fennforgás képződött, amelyet aztán az adott kor illegális kiadói ki is használtak, kielégítve ezzel a vásárlók igényeit. Az ezekre való rávilágítás után – amely egy káosz képét festi elénk, ahol a kalózkodás virul – éles határt jelent a jogharmonizációs folyamat megindulása, mind az ipari szabadalmak, mind pedig a szellemi javak védelmének érdekében.

Anglia xxxiii

Az első, kimondottan szerzői jogi törvény – mint már azt említettem – 1710-ben lépett hatályba, alapjául a Daniel Defoe által írt, a sajtó szabályozására irányuló elmélkedése szolgált. Az írásban a cenzúra helyett egy olyan szabályozást vezetne be, amelyben a mű tartalmára vonatkozó előírások lennének, s mely segítséget nyújtana a leendő művek témáját illetően, ezáltal a szerzőre, illetve, amennyiben az lemond róla, az általa meghatalmazott egyénre hárítaná a felelősséget, valamint a mű tulajdonjoga is a megíróé vagy a meghatalmazotté lenne. Ezzel a megállapítással a kiadók által (is) végzett kalózkodásnak is elébe mentek, ugyanis azok előszeretettel szerkesztették át a műveket, melyeket utána már nem az eredeti szerző neve alatt adtak ki, így az a csekély profit is elkerülte a mű készítőjét. Persze, a maihoz képest még meglehetősen hiányos az 1710. április 10-én Stuart Anna, brit királynő által aláírt törvény, ugyanis a szerzők jogai még igen korlátozottak maradtak, valamint a könyv és a másolat fogalmát sem határozta meg. Viszont hozott három jelentős változást az addigi törvénykezésben.

Az egyik a Stationers’ Company, azaz a Könyves Társaság jogkörét módosította komolyan. 1710-ig a – röviden – Társaság ellenőrizte, szabályozta az angliai könyvpiacot, és ez által, a regisztert is, amelyben az elkészült, kinyomtatott könyveket vezették be, valamint a copyright tulajdonosát. E törvény előtt csak a Társaság tagjai lehettek azok, akik megválthatták a jogot egy mű felett, azonban a rendelkezés hatálybalépésétől kezdve, mindenkinek elérhető lett ez a lehetőség. A másik jelentékeny változtatás a védelmi időre vonatkozott, amely 14 éves lejárta után a szerzőre szálltak vissza a mű jogai, s a továbbiakban ő rendelkezett felette. Újból eladhatta, vagy akár meg is tarthatta magának újabb, ezúttal már az utolsó, 14 évre. A harmadik fontos szabályozás pedig a már kiadott művekre vonatkozott, miszerint a törvény hatálybalépése után 21 évig még élvezheti a jog védelmét, utána pedig szabadon felhasználható lesz, mely határozat ütközik a kialakult, és hagyományosan tisztelt szokásjoggal.xxxiv A kiadók – a könyvpiacon kialakult káosz miatt (kalózpéldányok nagymértékű jelenléte, kiadók ellehetetlenítése) – nem úgy tekintettek a Copyright Act 1709-re, mint az eddigi szokásjogok megbontására, hanem, mint a magánjogi szabályok megerősítésére, kiegészítésére létrejött törvényre. Nem voltak kimondottan kedvezőek számukra a módosítások, azonban a fennálló rossz helyzet miatt, hajlandóak voltak elfogadni néhány kompromisszumot.

Európa általában

Ha átlépjük Anglia határait, és vetünk néhány pillantás az akkori Európára, szintén egy jogilag tagolt, különálló egységeket láthatunk, ahol ahány ország, ahány tartomány, annyi jogi szabályozás. Tehát, voltak lokális szabályozások, azonban nemzetközi szerződések hiányában előfordult, hogy csak egy fővárosra vonatkoztak azok a privilégiumok, melyeket az uralkodó adott a könyv kiadójának, s ha a kalóz-nyomdász csak egy várossal is továbbállt, ott már boldogan készíthetett másolatokat, s terjeszthette is azokat. A helyi rendeletek megadásán túl, a kiadók érdeke volt, hogy mégis valamilyen szinten megregulázzák a könyvpiaci kereskedelmet, így a nagy könyvvásárokon – mint a frankfurti, vagy a lipcsei – és a könyvkiadói céhen keresztül igyekeztek érvényesíteni a saját maguk által létrehozott „informális szerződéseket”. Utóbbiakkal, ha nem is hivatalosan – országok, államok, tartományok uralkodói által –, de sikeres szabályozást dolgoztak ki nemzetközi szinten, hiszen minden kiadónak érdeke volt, hogy az általuk is kívánt informális szerződéseket betartsa, ezzel érvényesítve saját, és kiadótársai érdekeit.xxxv

Kétféle szabályozás, kétféle jogi sérthetőség, azaz, a kalózokat is kétféle csoportba lehet sorolni, attól függően, melyik „központi hatalom” ellen vétett: az uralkodók, vagy az informális szerződések ellen. Az előbbi ellen tehette meg azt, hogy egyik városból (ha városhatárig tartott csak az adott privilégium) a másikba vándorolt, s magával víve a könyvet, másolhatta legálisan, míg az utóbbi ellen vétőnél már nincsenek ilyesfajta területi határok, ha kalózkodik, az egész, nemzetközi könyvpiac érdekeit veszi semmibe.

Franciaország

A XVI. század elejére tehető a franciaországi kiadói privilégiumok megjelenése, amelyeket az európaitól és az angliaitól is eltérően, nem csak az uralkodó adhatott ki, hanem kezdetben a parlament, a bíróság és a párizsi egyetem is. Különbségként említendő még továbbá, hogy az angliaival ellentétben, itt nem adták a kiadói céheknek a cenzúra feletti ellenőrzés jogát, hanem megtartotta azt magának a központi hatalom. A jókora kezdőtőkét igénylő könyvek kiadásainak biztosítása céljából létrejövő privilégium-rendszer és egyben a francia könyvkiadás életében is jelentős pillanat volt, amikor 1630-ban elrendelték a korlátozott időre, 3 évre szóló kiváltságok meghosszabbíthatóságának lehetőségét, amely az egyébként is keresett művek esetében mindenképpen előnyt, további profitot eredményezett a kiadóknak. Míg az előjog tulajdonosai előnyt, addig a könyv szerzője, aki nem birtokolhatta, csak eladhatta műve feletti jogait, hátrányként könyvelte el ezt a rendeletet, csakúgy, mint a vidék kiadói, akik elestek az esetleges régebbi kiadások nyomtatásának lehetőségétől, így jövedelmük egy részétől is. A parlament által támogatott vidéki kiadóknak hiába próbáltak segítő kezet nyújtani a képviselők, ugyanis a hozott rendeleteket rendre nem tartotta be maga az uralkodó sem, aki a befolyásos, legnagyobb kiadókkal, úgymond, szövetséget kötött.

A vidéki könyvkiadók azonban nem hagytak fel a könyvnyomtatással, igyekeztek kielégíteni a vásárlók igényeit azzal, hogy a párizsi rendeletekkel mit sem törődve, az ottani kiadók által privilegizált műveket nyomtatták. Ezzel kialakult egy könyvpiaci háború a két fél között, amelyet az egyre szigorodó szabályozásokkal igyekeztek visszaszorítani – természetesen a párizsiaknak kedvezve –, azonban nem teljesen sikerült. Volt ugyan néhány rajtaütés, amelyet a vidéki kiadók ellen követtek el (Lyonban, Bordeaux-ban, Toulouse-ban, Rouenben) a kalózkiadások miatt – így majdhogynem minimalizálták a legálisan működő vidékieket –, azonban az országon belüli és a határon túli kalózkiadók számát egyaránt megnövelték. Az 1793-as forradalmi jogalkotás azonban megváltoztatta a fennálló helyzetet azzal, hogy eltörölte a feudális privilégiumok rendszerét, amelynek keretében biztosította a szerzőket művük feletti tulajdonjogukról. xxxvi

Jogharmonizációs törekvések

A globális szerzői jogi harmonizációs folyamatot röviden, összefoglalás szintjén fogom csak taglalni, mivel nem XXI. századi események, azonban fontos alkotói voltak a mai jogállásnak. A szellemi alkotások jellemzője az internacionalizmus, ezáltal igényli, hogy a művek védelme is nemzetközileg egységesített legyen. Ez az igény a XIX. században realizálódott, amikor 1873-ban megrendezésre kerülő bécsi Találmányok Nemzetközi Kiállítására több leendő résztvevő nem jött el, tartva attól, hogy találmányuk az erkölcstelen profithajhászok áldozata lesz, akik visszatérve saját országukba, a szabadalommal nem rendelkező felfedezést pénzzé teszi ott. Ennek védelmében született meg 1883-ban a Párizsi Uniós Egyezmény (PUE), amely az ipari tulajdon védelméről szól, s melyet akkor 14 európai ország írt alá. Nem sokkal utána, 1886-ben létrejött az irodalmi és művészeti alkotások védelméről szóló Berni Uniós Egyezmény (BUE), amellyel megalapozták a nemzetközi, egységes szerzői jogi törvényt az aláíró országok esetében. „A védett művek regények, novellák, versek és színdarabok, dalok, operák, musicalek, szonáták és szimfóniák, rajzok, festmények, szobrok és építészeti munkák voltak.”xxxvii Az évek során, egészen 1979-ig folyamatosan, a technológiai fejlődésnek és az ez által felmerült könnyebb információközlésnek megfelelően, felülvizsgálás alá vetették, módosították. Az 1952-es genfi Egyetemes Szerzői Jogi Egyezménnyel egy olyan egyetemes, a világ összes országa számára elfogadható, az addigi nemzetközi megállapodásoknak nem ellentmondó, de azokhoz csatlakozó jogvédelmet hoztak létre, amely az irodalmi, tudományos és művészeti szerzők jogainak biztosításában áll. Megalkotására azért volt szükség, mert kezdetben több ország nem kívánt csatlakozni a BUE-hez, majd a Genfi Egyezmény létrejötte után sorban csatlakoztak mégis ez utóbbi tagjai a Berni Egyezményhez. A gramofon, a rádió és a televízió elterjedésének köszönhetően vált szükségessé az 1961-es Római Egyezmény megfogalmazása, amely az előadóművészek, a hangfelvétel-előállítók és műsorszolgáltatók szervezeteinek jogvédelmét tartalmazta.

Mind a mai napig kiemelkedő szerepet játszik nemzetközi szerzői jog harmonizációban a Szellemi Tulajdon Világszervezete (WIPO)xxxviii, amelyet 1967-ben alapítottak, s jelenleg 185 országot számlálhat tagjainak sorában. Létrejöttének lényege, hogy a Párizsi és a Berni Egyezménynek érvényt szerezzenek, felügyeljék azok betartását. xxxix Az általuk 1996-ban megalkotott két nemzetközi szerződés, a Szerzői Jogi Szerződés (WCT)xl és az Előadásokról és Hangfelvételektől szóló Szerződés (WPPT)xli szolgálta az 1998-ban létrejövő Digitális Millenniumi Szerzői Jogi Törvény (DMCA)xlii elnevezésű törvény alapjait, amelyet a későbbiekben részletezni fogok, csakúgy, mint a további harmonizációs lépéseket, amelyek többsége már az Európai Unió által létrehozott irányelveken nyugszik.

Napjainkban és nem sokkal előtte

A globális gazdaságban, kereskedelemben, politikában betöltött szerepei miatt az Amerikai Egyesült Államok egy nagyon meghatározó résztvevője a szerzői jog alakulásának folyamatában. Az évtizedek folyamán befolyásával elérte azt, hogy a világ országainak többsége etalonnak tekintse intézkedéseit. Nincs ez máshogyan a szerzői jog alakulásánál sem, hiszen az USA tekinthető a szórakoztató ipar fellegvárának, ez által rengeteg szellemi jószág védelme áll az ország, és az ott megalakult ipari koalíciók és jogvédő szervezetek érdekében. Az őshazából magukkal vitt törvények alapjaiul – ahogyan azt már említettem – a „common law”, a szokásjog szolgált, azonban a digitális technológia fejlődésével minduntalan módosításokra kényszerült. Az általuk alkotott törvényeknek szoros követői akadnak világszerte, mind a nemzetközi megállapodások, mind a nagy egységek, mint az Európai Unió, tükrében. A nagy egységek kis tagjai pedig követik az irányelveket, ahogyan az Magyarország is teszi. Viszont – mint ahogyan mindenhol – itt is vannak kivételek, akik, ha nem is teljesen mennek szembe a globális nézetekkel, de saját nemzeti hagyományaikat, elképzeléseiket csak a legvégsőbb esetekben hajlandóak feladni. Erre példaként álljon lentebb Oroszország és Kína ügye.

Egyesült Államok

Az alapokxliii

Az angol Statute of Anne mintájára 1790-ben fektették le az első szerzői jogi törvényüket az új amerikai alkotmányba, amely 14 év jogvédelmi időt, s további újabb 14 év meghosszabbítást határozott meg. Ez az évek folyamán – ahogyan a szerzői jog esernyője alá egyre több terület került (újság, zene, drámai szerzemény, fotográfia, műalkotás, mozgókép, nem drámai irodalmi mű, számítógépes programok, építészeti művek) –, a sok revízió következtében először, 1831-ben 28 évre nőtt a védelmi idő, 14 éves, majd 1909-ben 28 éves megújítási lehetőséggel. A nagy áttörést az 1978-ban hatályba lépő revízió tette meg, ahol a védelmi idő kitartott egészen a szerző haláláig és még utána 50 évig, végül 20 évvel később, a hatodik revízióval, ez az 50 év 70-re nőtt, s a mai napig is hatályos.

TRIPS

Az Egyesült Államokban már az 1990-es évek közepén komoly kezdeményezések történtek az intellektuális jogok védelme érdekében. Az amerikai Szabadalmi Hivatal (Patent and Trademark Office) már az Információs Szupersztráda „hajnalán” Zöld Könyvet, majd Fehér Könyvet adott közre az „Intellektuális javakról és a Nemzeti Információs Infrastruktúráról”. Ebből is látható, hogy szó sincs arról, hogy nem ismerték volna fel időben az „Internet fenyegetését”.xliv Továbbá, ismét meg kell említeni az 1996-os „internetszerződéseket” (WCT, WPPT), amelyekkel a digitális kor technikai vívmányai által szükségessé vált szerzői és azzal szomszédos jogokat védték, valamint a TRIPSxlv Egyezmény néven elhíresült, 1994-ben elfogadott nemzetközi megállapodást. Az Egyezmény azon kívül, hogy bevezette a szellemi tulajdonjogot a nemzetközi kereskedelem rendszerébe, meghatározta azokat a minimális intézkedéseket is, amelyek az intellektuális javak védelmét szolgálja. Ennek betartatása felett a Kereskedelmi Világszervezet (World Trade Organization, WTO) őrködik, aki a felügyelet mellett a tagországok számára fórumot biztosít a kereskedelemben résztvevő felek szerződéseinek megalkotására, vitáinak lebonyolítására.

DMCAxlvi

Az 1998-ban megszavazott, hetedik revíziós törvénye, a Digital Millennium Copyright Act, azaz a DMCA döntő rendelkezései tiltják a szerzői jog védelmi rendszereinek kijátszását, valamint bizonyos technológiai intézkedéseket hoztak az ügyben, hogy a jogtulajdonosok megtarthassák maguknak a mű feletti rendelkezési jogukat, beleértve a már kiadott felhasználói jogok felügyelését is. A törvény szorgalmazói természetesen a szórakoztatóipar cégei és szervezetei közül kerültek ki, akik a digitális korszak kultúraüzleteinek alapjait kívánják szabályozni ezzel. Rámutatva a digitális kalózkodás fenyegetésére, fokozott jogi védelmet kértek és kaptak a szerzői joggal rendelkező tartalmaikra. Ezeket a jogokat többnyire az 1976-os Copyright Actben, a Szerzői Jogi Törvényben már megalapozták, a DMCA törvény csupán azon rendelkezések módosításai, amelynek szükségességét a digitális forradalom hívta életre, valamint a már említett Szellemi Tulajdon Világszervezete (WIPO) által 1996-ban aláírt, 2002-ben hatályba lépő két szerződésének gondolatait is tartalmazza. A forradalom többnyire az interneten zajlott – illetve zajlik a mai napig –, ahol is a szerzői jog által védett tartalmak másolása és megosztása rendkívüli mértékben megugrott. A törvény könnyebbé tette e tartalmak védelmét, a módosításoknak köszönhetően részletesebb és pontosan hitelesített módon, a Digital Rights Managementtel (DRM), azaz a másolásvédelemmel. A DRM egy olyan technológia, amely szabályozza a hozzáféréseket azokhoz a fizikai vagy éppen szellemi termékekhez, amelyek védelméül adott esetben létrehozták. A technológia részletezésébe e dolgozaton belül nem térnék ki bővebben, csupán egy fajtájára, a social DRM-re (véleményem szerint ez jelentheti a megoldást), amelyet egy későbbi fejezetben fogok részletezni az elektronikus könyvek terminológiájában, a kultúra legújabb úttörőjén keresztül.

A jogtulajdonosok a DMCA törvény megalkotásával figyelemreméltó ellenőrzési lehetőséghez jutottak a zenéik, könyveik, filmjeik felett, még az után is, hogy eladták őket. Olyan, mintha a cég képviselői a szobában lennének, ahol éppen hallgatják, olvassák vagy nézik a cégük, szervezetük jogtulajdonait, és felügyelnék a folyamatokat. Nem csak a tiltott kópiakészítés felett őrködtek, hanem messze túllépve a hatáskörüket, a felhasználás módját is ellenőrizték és korlátozták, anélkül, hogy a jog vagy az állam bármit is tett volna ez ellen. A rendelkezés korlátozta az internetszolgáltatók felelősségét is, a szerzői jogot sértő online tartalmakkal kapcsolatosan. Ez által, ha passzív (se nem fogadó, se nem küldő, se nem pedig adatot szolgáltató) szerepet játszik a tartalommegosztásban, nem vonható felelősségre, hiszen ő csak a csatornát biztosítja az adatforgalomhoz, azt nem befolyásolhatja, milyen jogi héttérrel rendelkező csomagok haladnak át rajta.

Ezek ellenére a törvény ellenzői egy olyan világot láttak így maguk előtt, amelyben törvénytelen könyvet vagy zenét küldeni barátainknak, ahol lehetetlen lesz, hogy idézés vagy éppen parodizálás kedvéért kimásoljunk egy részt egy műből. Úgy gondolják, ezzel felborítják a szerzői jog egyensúlyát azért, hogy védhesse a meglévő vállalkozásokat, ezáltal fenyegetve a kalózkodást – amivel még nem is lenne gond –, viszont szigorú rendelkezéseivel az innováció szabad folyását is gátolja. Ez a legrosszabb szellemi tulajdon védelmében meghozott döntés, amelyet a Kongresszus valaha is elfogadott, gondolják a törvény kritikusai.

UCITAxlvii xlviii

Egy évvel a DMCA törvény után, újabb szabályozással próbálkoztak Amerikában. 1999-ben az Egységes Állami Törvények Biztosainak Országos Tanácskozása (NCCUSL)xlix benyújtott egy javaslatot az Egységes Törvény [l] megalkotására, amellyel egyidejűleg módosítaná az Egységes Kereskedelmi Törvénykönyvet (UCC)li is. Ez a törvényjavaslat a Számítógépes Információk Terjesztéseit Szabályozó Egységes Törvény (UCITA)lii volt, amely a számítógépes információs termékek (számítógépes szoftver, online adatbázis, e-book) vásárlásakor a vásárló tulajdonába kerülő program felhasználási engedélyének esetleges kiegészítéseként lehetett rá tekinteni. Illetve gyakran attól függetlenül is megkövetelte, hogy a terjesztő jótálljon a hirdetési anyagban ígértekért, a programban fellépő esetleges hibákért, kárpótolva a felhasználót annak hamis volta, illetve jelentkezésekor. Így, ebben a formában nem is lenne gond a törvényjavaslattal, azonban nem vette figyelembe a nyílt forráskóddal rendelkező termékeket, amelyekért, nyíltságából fakadóan, képtelenség jótállást vállalni. Ugyan Virgina és Maryland államoknak sikerült elérniük a rendelkezés módosítását, amely a Nyílt Forráskód Közösség (Open Source Initiative) igényei szerint alakult. A többi állam esetleges módosításait viszont már nem kívánta Amerika egyesével, az államok szintjén kivitelezni, így központi kézbe vette az ügyet, amelynek kifogásolható eredménye lett a másik 48 közigazgatási egységre nézve, akik így nem fogadták el a törvényt. Sorsát 2003-ban az NCCUSL döntötte el, amikor is visszavonta a javaslatot, amelyet a konszenzus hiányával indokolta meg.

CRDRA és IPPCAA

E balul elsült törvényjavaslat után, 2004-ben hoztak újabb, a szerzői jogot is érintő törvényeket. A Copyright Royalty and Distribution Reform Act (CRDRA) a jogdíjakra és a terjesztésre irányuló reformokat, a Satellite Home Viewer Extension and Reauthorization Act a műholdas adások vételével kapcsolatos szabályozásokat, míg az Intellectual Property Protection and Courts Amendments Act (IPPCAA) a szellemi alkotások védelméről szóló rendeleteket tartalmazta. A CRDRA törvény által létrehozott kötelező intézkedéseknek köszönhetően, könnyebbé váltak az internetes szerzői joggal kapcsolatos tevékenységek – pl. ezzel szabályozták a világhálón lezajló hangfelvételek tranzakcióját –, ugyanis az azokért járó, jogilag meghatározott jogdíjak rendszerét foglalta új keretbe.liii E mellett a IPPCAA a szerzői jog által védett tartalmak hamisításának megelőzésére és büntetésére helyezte a hangsúlyt. Az egyre növekvő, futótűzként terjedő internetes hálózatok, s az azokon történő tartalommegosztások megállítására. A törvény értelmében, azok a jogtulajdonosok, akik jogait megsértették, vagy fenyegetik, a területi bíróságon polgári pert indíthatnak a gyanúsítottak ellen. Ez által felhatalmazza a bíróságot, hogy átmeneti vagy tartós végzésekkel biztosítsa a további jogsértések megelőzését vagy azok korlátozását, hogy lefoglalja az árucikkeket az állítólagos törvénysértő jelenlétében, valamint, hogy megítélje a sértett fél számára kifizetendő ügyvédi díjat és a tényleges és az esetleges további károk ellenértékét.liv

FECAlv

Szintén 2004-ben már megkezdődtek a tárgyalások a Family Entertainment and Copyright Act ügyében, azonban nem sikerült megegyezniük a Kongresszus évzáró ülése előtt, így a törvény tényleges megvitatása átcsúszott a 2005-ös évre. A rendelet a családi szórakoztatásról és a hozzá kapcsolódó szerzői jogokról hozott létre szabályozást, amely ugyan nem tartalmazza a 2004-es év legvitatottabb rendelkezéseit, de egy kiegyensúlyozott és alkalmas intézkedéssorozatot adott, megerősítve a tulajdonjogok védelmében alkalmazott végrehajtási eszközöket. Új büntető (és néhol polgári) szankciókat állapított meg arra az esetre, ha valaki kézikamerás másolatokat készít a mozi filmekről, vagy olyan művekkel követ el jogsértést, amely még nem került kereskedelmi forgalomba.

PRO-IP Actlvi

Az interneten terjedő kalózkodás tovább fokozódott az évek során, így 2008-ban ismét arra kényszerült az amerikai törvényhozás, hogy módosítsa, jobban mondva, szigorítsa az eddigi szellemi tulajdon megsértéséért járó büntetéseket, melyek nem egyszer komoly pénzbüntetések formájában nyilvánulnak meg. A Prioritizing Resources and Organization for Intellectual Property Act (PRO-IP Act) a védjegy, a szabadalom és a szerzői jog ellen való vétségekért járó büntetés mértékét emelte meg, valamint felhatalmazta volna a Department of Justice-t, az Igazságügyi Minisztériumot, hogy polgári pereket indítson, ezzel a köz szolgálatában álló jogászokat, holmi ügyvédekké tette volna meg. Utóbbi intézkedés végül nem került bevezetésre a minisztérium elutasítása miatt, azonban a törvény létrehozott egy Intellectual Property Enforcement Coordinator-t, azaz koordinátori szerepkört, amely a szellemi tulajdon végrehajtásáért felelős kormányzati személy (az „IP-cár”). E rendelkezés megalkotásában nagy szerepet játszott az Amerikai Lemezgyártók Szövetsége (RIAA)lvii, amely folyamatos lobbi tevékenységével érvényesíteni tudta az érdekeit.

PROTECT IP Act, SOPA és PIPA

2011 a drasztikus törvényjavaslatok éve volt az USA-ban. Az év májusában egy amerikai szenátor a jogsértő és hamisított tartalmak, valamint a DRM megkerülésére kifejlesztett technológiák elleni tervezetet tett közzé, PROTECT IP Act (PIPA)lviii néven, amely sokban hasonlít a néhány hónappal későbbi törvényjavaslathoz, melyet egy republikánus képviselő nyújtott be. Az Állítsuk meg az online kalózkodás!-törvény (SOPA)lix végül elérte az eddig pártatlanságot szorgalmazó internetszolgáltatók bevonását az interneten ingyenesen és törvénysértően elérhető tartalmak további terjedésének megfékezésébe, mely rendelet szorgalmazói a nagy amerikai tartalomtulajdonosok voltak. A sértett félnek – a törvény értelmében – jogában bírósági végzéssel kényszert alkalmazni az internetszolgáltatókon, hogy blokkolják a jogsértő oldalt, az online-keresőkön, hogy esetleges találataik közül száműzzék a nem kívánt weboldalt, valamint a reklámszolgáltatókat és az online fizetések tranzakcióit lebonyolító társaságokat, hogy hirdetéseiket, illetve szolgáltatásaik lehetőségét vonják meg a bejelentett oldaltól. A törvény nem is a nagymennyiségben történő kalózkodások ellen, hanem inkább az interneten továbbra is megtalálható tartalmak ellen jött létre. Köszönhetően a szórakoztatóipar korral és technikával való haladásának, több, különböző igényeket teljesítő, fizetős, de ezért cserébe legális tartalomszolgáltatást indítottak (iTunes, Pandora, Netflix, Vulu, stb.), amelyek elérhető árakon kínálják szolgáltatásaikat. A törvényjavaslat ellen szerte Amerikában rengetegen tiltakoztak, általában utcai demonstrációk keretei között, de voltak, akik önkéntesen elsötétítették („blackout”) weboldalukat, ezzel tüntetve a tervezet bevezetése ellen, amellyel, az internet alapelvével teljesen szembemenő cenzúrát vezetnének be. A komoly tiltakozások miatt a törvény elfogadásának megszavazását elhalasztották, csakúgy, mint a PIPA-ét. lx S, hogy ténylegesen mekkora befolyással van az amerikai törvénykezés a világra, 2012 januárjában a spanyol törvénykezés elfogadta az úgynevezett Sinde-törvényt, amely létrehoz egy új szervezetet, amelyet feljogosít arra, hogy az felszólítsa az internetszolgáltatókat a tartalmak elérhetetlenné tételére.

OPENlxi

A két utóbb bemutatott – egyelőre csak – törvényjavaslatok ellenzői egy alternatívával álltak elő 2012 januárjában, amely az OPENlxii rövidítést viseli. Tartalmában a digitális kereskedelem őrzésének betartására vonatkozó rendelkezéseket fogalmaztak meg. A PIPA/SOPA párosban megfogalmazott szigorítások közül, csak a pénzügyi tranzakciós szolgáltatásokat nyújtókat kényszerítené a korlátozásokra, s ennek felügyeletét az állam helyett a kereskedelmi hivatal kezébe adná, lévén, az illegális árucikkek adásvételének megakadályozásáról van szó.

Szervezetek

Az események jelenlegi állása itt tart. Fenyegetik az amerikai lakosokat, s ezzel a világ többi lakóját is a komoly szigorításokkal, büntetésekkel, amelyeket a jogtulajdonosi szervezetek hangos felszólalásaikkal értek el. A szóban forgó szervezetek közül a befolyásosabbak rövid bemutatása következik.

Az Amerikai Zeneszerzők, Szerzők és Kiadók Társasága (ASCAP)lxiii egy előadóművészi jogokat védő szervezet, akárcsak a magyarországi Arisjus. 1914-ben kezdte meg működését, s céljául a tagok zenei szerzői jogainak védelmét tűzte ki, amelyet a műveik nyilvános előadásainak – legyen az rádiós közvetítés vagy élő előadás – megfigyelésével végeznek, valamint gondot fordítanak arra, hogy a jogtulajdonost megfelelőképpen kompenzálják munkájáért. Az ASCAP-tagok munkájának licence-díját maga a szervezet gyűjti össze, majd jogdíjként kiosztja a művészeknek.lxiv

Az amerikai mozifilm-, házi videó- és televíziós ipar hangja és támogatója az Amerikai Filmgyártók Szövetsége (MPAA)lxv, amely a Filmgyártók Szövetsége (MPA) mintájára jött létre 1922-ben, hogy kimondottan az „újvilág” alkotásait védje. Olyan nagy cégek producereinek és terjesztőinek jogait képviseli, mint a Walt Disney, a Sony Pictures Entertainment, a Paramount Pictures, a Twentieth Century Fox, a Universal Studios és a Warner Brothers. Érdemes még megemlíteni az MPAA-val kapcsolatban Jack Valenti nevét, aki 1966-2004 töltötte be a szervezet elnöki tisztségét, s ez idő alatt komoly befolyásra tett szert Washingtonban, az amerikai törvényhozás központjában.lxvi lxvii

Az Egyesült Államok jogszerűen gyártott és értékesített zeneműveinek 85%-t az Amerikai Lemezgyártók Szövetségének (RIAA)lxviii tagjai alkotják. A nagy zenei cégeket (EMI, Sony Music Entertainment, Universal Music Group, Warner Music Group) összefogó kereskedelmi szervezet, csoportosítva az érdekeket, nagyobb nyomást képes gyakorolni a piacra és a törvénykezésre egyaránt.lxix

A kalózkodás áldozatai közül a harmadik legnagyobb ipar, a szoftver ipar. Ennek védelmezője a nem csak amerikai alapítású cégeket összefogó Üzleti Szoftverszövetség (BSA)lxx, amelyet 1988-ban hoztak létre. Feladata a nem jogtiszta szoftverek használata elleni küzdelem, amelyek érdekében komoly kártérítési pereket indítanak szerte a világon. A legnagyobb forgalmat bonyolító szoftver- és hardvergyártókat támogatja, többek között az Adobe Systems, az Apple Computer, a Dell, a HP, az IBM, az Intel és a Microsoft is.lxxi

Nemzetközi megállapodások (ACTA)

A XXI. század eddig eltelt éveinek egyik legmeghatározóbb törvényét – amely a szellemi tulajdon védelmére kel – Franciaországban hozták létre 2009-ben. Ez az úgynevezett HADOPI-törvénylxxii, amelyet megalkotása után több ország is kodifikált bizonyos módosításokkal. A törvény értelmében az állam létrehozott egy új hivatalt, amelyhez a megsértett szerzői jogok tulajdonosai fordulhattak. A megindult ügy folyományaként a gyanúsítottat – akinek a személyes adataihoz az internetszolgáltató kényszerítésével jutottak hozzá – figyelmeztetik – a francia rendelkezés szerint – három alkalommal (ezért is illették a „három dobásod van” névvel). Ha a figyelmeztetések után sem hagy fel a nagy adatforgalmat produkáló torrentező illegális tevékenységével, korlátozhatják vagy blokkolhatják a hozzáférését az internethez. Ezzel ugyan ezt a fajta utat blokkolták a franciák, azonban az illegális tartalomszolgáltatás helyett kínáltak legális alternatívákat is, amelyek elérhető árakon kínáltak filmeket, zenéket, stb.. A törvénynek, mint ahogyan az várható is volt, akadtak támadói, akik az ellen szólaltak fel, hogy a személyes adatok kiadása a szolgáltatók által, valamint az internet megvonása alkotmánysértő eljárás.lxxiii

A „három dobásod van”-törvény ugyan nem nemzetközi rendelkezésnek indult, azonban ötletesség miatt – és, mert talán a többi országnak sem volt jobb megoldása a lassan kezelhetetlenné váló kalózkodások korlátozására, visszaszorítására – számos ország alkalmazta, mint ahogyan azt említettem, s ez szolgálta az alapját is a 2010 novemberében véglegesített szövegű ACTA-nak is. Már 2006-ban tett javaslatot Japán és az Egyesül Államok e nemzetközi megállapodás létrehozására, majd 2012 januárjáig már WTO és Európai Uniós tagok közül többen is, közöttük Magyarország is, aláírta a ratifikálásáról szóló szerződéseket. A Hamisítás Elleni Kereskedelmi Megállapodás (ACTA)lxxiv céljául a szellemi tulajdonjog védelmének nemzetközi szintű alapjainak meghatározását tűzte ki, mely törvényi szabályozás célpontjai a hamisított árucikkek, gyógyszerek, (internetes) szerzői jogsértések lettek, valamint létrehozott egy kormányoktól, szervezetektől független szabályozó testületet, hasonlóan a WTO-hoz vagy a WIPO-hoz, intézkedéseivel összegyűjtve a világon már itt-ott bevezetett szellemi tulajdon jogot védő törvények bevált és hasznosítható pontjait. A törvény értelmében illegális, ha valaki olyan fotót, videót, filmet, zenét tölt le, ment le, oszt meg, amely nem az ő tulajdonában áll. Továbbá lehetővé tette az internetezők adatforgalmának monitorozását, mely során, ha törvénysértésen érnek valakit, háromszori figyelmeztetés után (HADOPI-törvény), ugyan elviekben nem blokkolják az internet elérését, azonban komoly pénz- és/vagy börtönbüntetést szabnak ki rá egy bírósági per után. Megítélése szerint viszont nem fogalmaz teljesen egyértelműen abban az esetben, hogy mi is számít pontosan illegális cselekménynek, homályos és tág értelmezéseket ad csupán, ezzel széles értelmezési tartományt biztosít a törvény alkalmazói számára.lxxv

Európai Uniós irányelvek és Magyarország

Európai Unió

Az Európai Unió (és előszervei) elvi felépítéséből adódóan arra hivatott, hogy tagországai között az együttműködés lehetőségét minél inkább biztosítsa. Az Európai Közösség az 1990-es években több irányelvet is kidolgozott a szerzői és szomszédos jogok védelmére, például az adatbázisokra, valamint a műholdas sugárzásra és a vezeték útján történő adat továbbításra. Ezek részleteire itt nem térek ki, viszont megemlíteném az Európai Parlament és a Tanács 2001/29/EK irányelvével, amely az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szól, s lényegében hasonló a már részletezett DMCA-hoz. Rendelkezik a művek többszörözési jogáról, a bármilyen formában (interneten közzé tett vagy nem közzé tett) való megjelenéséről, a terjesztési jogról, amely nem korlátozódik az EU-n belülre, valamint a mű DRM-mel ellátottságáról. Utóbbi esetben, ahogyan az a DMCA-nál is volt, az Európai Uniós tagállamnak kötelező megtenni minden óvintézkedést, hogy a DRM-et megkerülő technológiák fejlődésének gátat szabjon.lxxvi

A 2004/48/EK irányelve a szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szólt, s szükségességét az indokolta, hogy nem volt még a szellemi tulajdonjogok érvényesítése terén európai szintű törvénykezés. Célja, hogy ezen jogok érvényesítésének végrehajtása egyenlő feltételek mellett teljesülhessen a tagállamokban. Egyenlő szintű védelmet kíván biztosítani a belső piacon, valamint célja még a tagállamok e téren való jogainak harmonizációja is. Továbbá elérni kívánja az innováció és a vállalkozások versenyképességének előmozdítását, az európai foglalkoztatás védelmét, az adóveszteségek és a piacok destabilizálódásának megakadályozását, a fogyasztók védelmének biztosítását és a közrend fenntartásának biztosítását, amelyeket a hamisítások és a szerzői jogi kalózkodás fenyeget. lxxvii

A kalózkodás megszüntetése, visszaszorítása érdekében több jogtulajdonosi szervezet is úgy gondolta, hogy online zenehallgatást tesz lehetővé, egy bizonyos összeg kifizetése ellenében. Ennek európai szintű szabályozása végett, 2005-ben megalkották a jogszerű online zenehallgatás érdekében a szerzői és szomszédos jogok közös, határokon átnyúló kezeléséről szóló irányelvet. Egy évvel később, 2006-ban a kulturális anyagok digitalizálásáról és online hozzáférhetőségéről, valamint a digitális megőrzésről, a bérleti jogról és a haszonkölcsönzési jogról, valamint a szellemi tulajdon területén a szerzői joggal szomszédos bizonyos jogokról, és a szerzői jog és egyes szomszédos jogok védelmi idejéről irányelvek követték. Utóbbinál az irodalmi, művészeti és audiovizuális művek a szerző életében, valamint a halálától számított 70 éven át, az előadóművészek jogai pedig az előadás időpontjától számított 50 éven át részesülhetnek védelemben. Az előbb felsorolt rendelkezéseket 2009-ben a számítógépi programok jogi védelméről szólóval egészítették ki. lxxviii Az irányelvek az évek folyamán többször módosításra kerültek annak érdekében, hogy a lehetőségek szerint, ne tegyék könnyebbé a törvény kijátszását a technika fejlődését remekül alkalmazó kalózok.

Magyarország

Az EU-hoz és a szerzői jogokhoz kapcsolható jogharmonizációs irányelvek számbavétele után a Magyarországon aktuálisan meglévő törvénykezésre térnék át, amelynek alapját az 1999. évi LXXVI. törvény a szerzői jogról biztosítja – betartatása felett pedig az Artisjuslxxix őrködik –, s amely védi az irodalmi, tudományos és művészeti alkotásokat. (Ezek az alkotások lehetnek irodalmi művek, nyilvánosan tartott beszédek, számítógépi programalkotás (akár a forráskód is), színmű, táncjáték, zenemű, rádió- és televíziójáték, filmalkotás, festés, szobrászat, fotóművészeti alkotás, térképmű, építészeti alkotás és annak terve, jelmez- és díszletterv, stb., nem említi a törvény sem mindet, azonban meghatározza, hogy ezeken kívül még a szerzői jog által védett alkotások alá tartozik a technikai fejlődés során létrejövő további műtípusok is.)

A modern szerzői jogi jogszabályozások többsége szerkezetükben hasonlóak egymáshoz a tekintetben, hogy a szerzői jog minimum öt „pillérből” áll (ez megfigyelhető mind a belga, a spanyol, a cseh és magyar jogszabályozásban is), amely egyetlen átfogó jogszabályban van szabályozva. Az öt pillér a következő: anyagi szerzői jog; szomszédos vagy kapcsolódó jogok; szerzői jogi szerződések joga; a közös jogkezelő szervezetek működésének szabályozása; a szerzői jogok érvényesítéselxxx, amelyek a magyar jogi szabályozásban a következő képen valósulnak meg:

Szerzői műnek minősül még az ezen művekből létrehozott másodlagos alkotás is, amely pl. megzenésítéssel vagy dramatizálással jön létre. A jog a mű alkotóját, a szerzőt illeti meg, míg közös mű esetében a szerzői jog együttesen és egyenlő arányban illeti meg a szerzőtársakat. Hasonlatosan az eddig bemutatott törvényekhez, az alkotó dönthet arról, hogy nyilvánosságra kívánja-e hozni alkotását, s amennyiben igen, úgy a felhasználójával felhasználási szerződést köt, amelyben meghatározza a felhasználás feltételeit. A mű egységének védelmében tilos annak eltorzítása, megcsonkítása, megváltoztatása vagy megcsorbítása, amely a szerző hírnevére negatív hatással lehet. Az alkotás szabad felhasználását védelmi időhöz kötik, amely a szerző életében és halála után 70 évig tart. Ez idő alatt a szerző, vagy ha erre a felhasználási szerződésben meghatalmazta a felhasználót, akkor a felhasználó is, illetve a halál után az alkotói hagyaték gondozásával megbízott személy dönthet a művel kapcsolatos ügyekben. Az alkotót a továbbiakban vagyon jogok is megilletik, amelyek művének közzétételével keletkező haszonhoz való hozzájutáskor lépnek érvénybe. lxxxi Az 1999-es törvény további rendelkezéseinek megismeréséhez ajánlom annak részletes átolvasását, s elmélyült értelmezését.

Fontosnak tartom továbbá megemlíteni, hogy ugyan az Európai Unió tagállama vagyunk, tehát, amennyiben aláírtuk a fentebb közölt szerzői jogra vonatkozó irányelveket, kötelesek lennénk azok betartására. Néhány esetben azonban nem egyeznek meg az irányelvek rendelkezései a hazai jogszabályokkal, s ilyenkor felmerül a kérdés, hogy vajon felülírhatja-e a magyarországiakat? Dr. Horváth Sándor Domonkos jogász 2012. április 20-án, a XIX. Budapesti Nemzetközi Könyvfesztivál keretein belül megrendezésre került „Félreértések helyett: könyvkiadók és könyvtárak párbeszédei a digitális könyvkiadásról és a szerzői jog aktuális kérdéseiről” c. előadáson megfogalmazott álláspontja szerint – amelyet én is osztok –, nem, mivel itt jön a nemzeti szuverenitás fogalma.

Oroszország és Kína

A nemzeti szuverenitás kérdésének előkerülésével elengedhetetlen, hogy ne említsem meg a következőket: „Oroszország és Kína azon 12 ország között van (2011-ben), amelyekben nem tesznek elégséges lépéseket szerzői jogok védelme és az intellektuális kalózkodás megelőzése érdekében. Kína immár hetedszer, Oroszország 14 éve folyamatosan szerepel ezen a listán.”lxxxii Ennek tudatában úgy gondoltam, hogy érdemes azokról az országokról is beszélnünk, akik nem tesznek eleget, illetve nem teljes mértékben tesznek eleget a nemzetközi szellemi tulajdonjog védelme érdekében. Persze, ilyesmit nem tehet meg bármely ország, ugyanis úgy gondolom, minél nagyobb résztvevője egyébként a világpiacnak és a világpolitikának, annál inkább tarthat ki saját álláspontja mellett, ahogyan ezt Kína és Oroszország is teszi.

Oroszország

A szerzői jog Oroszországban hasonlóan fejlődött ki, mint a nyugati országokban. Az törekvések a modern szerzői jog kialakítására 1828-ban, valamint 1857-ben kezdődtek, majd 50 évvel később intézményesültek is. 1911-ben újonnan alkotott szerzői jog már teljes egészében a hagyománnyá vált kontinentális európai törvények intézkedéseit tükrözték. Az egyetlen igen szembetűnő különbséget az a rendelkezése okozta, amely engedélyezte az idegen nyelvről való „szabad fordítást”. A szovjet uralom alatt is változáson ment keresztül ez a jog is, hogy még inkább eleget tegyen a szocialista eszmének. Ekkor a szerzői jog védelmi ideje először 25 évre redukálódott, majd 1928-ban 15 évre, hogy 1973-ban, amikor a Szovjetunió csatlakozott az Egyetemes Szerzői Jogi Egyezményhezlxxxiii. A Szovjetunió 1991-es megszűnése után két évvel új, modernizált szerzői jog lépett hatályba, amely követte a vezető nemzetközi szerzői jogi egyezményeket. Ez a változtatás az akkori új oroszországi Polgári Törvénykönyv részét képezte, s melyre hatással volt az ország 1995-ös Berni Egyezményhez való csatlakozása. lxxxiv A szerzői jogi törvénykezés módosításának következő alkalma 2006-ra tehető, a Polgári Törvénykönyv IV., csak szellemi tulajdonjoggal foglalkozó részének megalkotásának időpontjára tehető, amely 2008-ban lépett hatályba, azonban rendezetlenség és inkább visszafejlődő, semmint haladó jellegű szervezeti felépítés jellemezte.lxxxv Ezt tette lehetővé az allofmp3.com oldal sikerét, amely ellen az amerikai Külkereskedelmi Minisztérium is felszólalt: amennyiben nem zárják be az orosz kezekben lévő webshopot, a WTO-hoz való csatlakozási tárgyalásaik sikerét kockáztatják. Az oldal zenei művek forgalmazását bonyolította, az iTuneshoz hasonlóan, azonban a 99 centes árhoz képest, 15-20 centért, amelyet azért tehetett meg, mert a jogdíjakat nem a különböző kiadóknak utalta át – hogy azok levonják belőle a maguk részesedését –, hanem a jogtulajdonosoknak, így a legnagyobb amerikai zeneipari cégeknek milliárdos pénzkiesést produkáltak. Tehát az oroszországi szellemi tulajdonjog értelmében nem szükséges a kiadók vagy a szerzemények menedzselését felügyelők engedélyét kérni a zenei művek forgalmazásához, elegendő az, ha az orosz Artisjus megfelelőjének, a ROMS-nak kifizetik a művekért járó jogdíjakat.lxxxvi

Az 1993 óta zajló WTO-val való tárgyalásaik – az amerikai „figyelem felhívás” ellenére – 2011 decemberében végül célhoz értek, Oroszország tagja lett az így már 154 országot számláló Kereskedelmi Világszervezetnek. A tagság fejleményének tekinthető, hogy 2012 áprilisában vizsgálat indult a hely internetszolgáltatók ellen a hálózati jogsértések felderítésére. Az orosz netszolgáltatók ugyanis a szerzői jogi törvény értelmében rendelkezhetnek, az előfizetők számára fen tartott médiagyűjteménnyel, azonban felmerült annak a gyanúja, hogy az állományban kalózmásolatok is helyet kaptak. Ennek napvilágra kerülésének – és a WTO tagságnak – köszönhetően, az orosz parlament a szerzői jog törvénymódosítását fontolgatja.lxxxvii

Kína

Kínában már a VI-VII. század környékén megindult a kezdetben fadúc alapú nyomtatás, majd az ezredforduló táján pedig már a betűnyomás is. Az ember azt hinné, hogy a már akkor meglévő kulturális piacra kifejlesztettek valamiféle törvénykezést, amely a piac helyzetét, az egymással vetélkedő kiadókat szabályozza. Azonban ez az akkori Kínai Birodalomban hiányzott, így csak egy – a ma szavaival élve – social DRM-et (a későbbiekben részletezni fogom) alkalmaztak a meglévő források szerint: „Ezt a könyvet Cseng mester családja nyomtatta, és regisztrálta a kormányzónál. Senkinek nem engedélyezett az utánnyomás.” Idézi Bodó Balázs W. P. Alford munkájábóllxxxviii a szóban forgó mű megmaradt kolofonjának szövegét. A birodalom igazgatási szervei inkább a cenzúrázással voltak akkoriban elfoglalva, semmint az elkészült művek védelmével. Sőt, a császárság, később a kormány, érdekeit képviselő művek esetében, egészen a XX. század első évtizedéig semmilyen központi korlátozás, rendelet nem volt, nem úgy, mint a cenzúrázott, a központi hatalomnak nem tetsző témákban íródott művekre. Ez persze nem azt jelentette, hogy kizárólag olyan művek kerültek nyomdagép alá, amelyek a hatalmat „szolgálták”. A kiadóknak, mint ahogyan az napjainkban is hasonlóan van, számított a profit, így majdhogynem válogatás nélkül is kerültek a nép elé szerzői alkotások. Ez a viselkedés – a profit hajszoláson kívül – a társadalomba beivódott szokásnak is köszönhető, miszerint: megosztanak minden, hiszen sosem lehet tudni, kinek mi szolgálhatja hasznát, amellyel a későbbiekben a nép javát gyarapíthatja. S ha mégis adódott némi probléma, a helyi vezetők döntöttek – nem ellent mondva a központi hatalomnak – a társadalmi hagyomány elveit követve.lxxxix

A Kínai Népköztársaság csak 1980-ban csatlakozott az előbbiekben már ismertetett WIPO-hoz, s csak 1990-ben hozott létre olyan szerzői jog törvény, amely a nyugati világszemlélet számára is elfogadható volt. Majd 1992-ben a Berni Egyezményt írták alá, 2001-ben pedig a WTO-hoz való csatlakozása is megtörtént, amivel az addig laza törvényeik szigorodtak. Mindezek ellenére mégis élt, és virágzott a kalózkultúra az ázsiai országban. A környező államokkal való gazdasági kapcsolataik során létrejött infrastruktúrát ugyanúgy használták a törvényes vállalkozások, mint a kalózhálózatok. Ez a hatalmas és olcsó munkaerőnek, a piacméretének, a hosszú part- és határvonalának (amely megkönnyíti a csempészetet), valamint az „egyedülállóan hibrid politikai-gazdasági-társadalmi rendszerének”xc volt köszönhető. A fennálló helyzeten nem segített a WTO-csatlakozás sem, sőt a kalózprobléma miatt többször felmerült a kereskedelmi háború lehetősége a sértett országok, elsősorban az USA részéről, akinek egy 2009-es felmérése szerint 2007-ben Kínában az amerikai szerzői jog tulajdonnal rendelkező cégek termékei közül 85-95%-a volt kalózmásolat. Ez rettentően sok, s kevéssé teheti elégedetté a cégeket az, hogy 1997-ben ez az érték 100%-os volt. Az illegális másolatok számának csökkenése igen csekély, amelyet a hiányos jogszabály-végrehajtások számlájára írnak a fejlett országok jogtulajdonosai. „A helyi adottságokat tükröző megengedő szerzői jogi környezet az, ami képes szabad hozzáférést biztosítani a modernizációhoz szükséges szellemi erőforrásokhoz, az ezeket hasznosítani képes helyi kulturális ipar, illetve az e javak piacait jelentő társadalmi csoportok számára. A gazdasági fejlettség szintje a [bizonyos] felmérések szerint egyenes arányban áll a szellemi (és egyéb) tulajdon védelmének erősségével. Ezzel összefüggésben a kalózkodás szintje és a gazdasági fejlettség fordított arányban vannak egymással.”xci Tehát, az alacsony fejlettségű országokban lévő alacsony vásárlóerő ösztönzőleg hat az illegális másolatok készítésére, amelyeket az eredeti ár töredékéért árusítanak, vagy az interneten ingyenesen elérhetővé tesznek. Ezentúl, a központi hatalom által megalkotott törvények lokális szintű betartatásának igénye is megkérdőjelezhető, ugyanis a hivatalnoki réteg – aki előfordul, hogy szereplője az illegális kereskedelemnek – megfontolhatja, hogy akadályt képez a kalózkodásnak, ezzel anyagi haszon veszteséget okozva a területnek, vagy „becsukja a szemét”, és „nem néz oda”. Így a Nyugat által rájuk erőltetett szellemi tulajdonjog-szabályozás betartatása teljes mértékben a helyi értelmezéstől függ. Ennek változása akkor következhet be, amikor már a helyi vezetőknek is érdekükben fog állni, hogy megvédjék szellemi tulajdonukat, ehhez, azonban a kulturális ipar megerősödésére is szükség lesz. Amennyiben ez bekövetkezik, a globális szerzői jogot is könnyebben tudja majd integrálni, nem csak külső szemlélője lesz az eseményeknek. xcii S talán ez most bekövetkezik? Egy 2012. április 23-ai cikkxciii szerint a kínai legfelsőbb bíróság szigorítaná a kalózkodás során történő szerzői jogi visszaéléseket. Azonban a végkimenetelről már nem fogok tudni beszámolni, mivel annak beteljesülése túlnyúlik az írásom lezárása utánra.

Creative Commons

Hivatalos működését 2001-ben kezdte meg a Creative Commons („kreatív közvagyon”, CC), mely kezdeményezés elindítója és jelenlegi vezetője Lawrence Lessig, aki a Stanford Jogi Egyetem jogi professzora. A non-profit szervezet célja az olyan kreatív javak gyarapítása, amelyeket elsőként az alkotók, szerzők, utána pedig bárki megoszthat bárkivel, vagy felhasználhatja saját művéhez, s mindezt jogszerűen, ezzel ösztönözve másokat, hogy munkájukat megújítsák. Célja továbbá az is, hogy a szerzői jogi szabályozások helyett az alkotók rendelkezhessenek munkáik sorsáról, így a védelem alatt álló művek jogainak egy részét a közösségre hagyományozzák, míg a másik részét megtartják maguknak. Ezzel lehetőséget kínálva a közösség tagjainak, hogy ingyenesen hozzáférjenek munkájához, megoszthassák vagy módosíthassák azokat. Ennek sikereként egy olyan rugalmas rendszert tudnak létrehozni a CC-t vezetők, amely a teljes jogi védelem és a közkincs fogalmi skáláján engedi mozogni a műveket, ezzel biztosítva az interneten lévő információ szabad áramlását.

A törvényességet a Creative Commons-licence-ekkel kívánják elérni, amelyek 1.0-ás változata 2002-ben, 2.0-ása 2004-ben, a 2.5-öse pedig 2005-ben jelent meg. A ma is érvényben lévő CC-lincence-k pedig a 3.0-ás verziójúak, amelyek végleges szövegét 2007-ben fogalmazták meg. xciv Ezen szerződések a felhasználókra vonatkozó tartalmát néhány illusztrációval mutatnám be:

1. ábra: a Creative Commons licencei által biztosított jogokxcv

2. ábra: a Creative Commons licenceinek 4 korlátozó feltételexcvi

3. ábra: a Creative Commons jelenlegi, 3.0-ás licencei a 4 korlátozó feltétel alapjánxcvii

Az egyesületnek jelenleg 16 tagja van, közöttük van Magyarország is 2008 óta, Creative Commons Magyarország Egyesület névvel és Bodó Balázs elnökletével. Az Egyesület céljaként határozta meg a következőket:

- „Non-profit kulturális szektor működésének támogatása

- A Creative Commons licencek közszféra általi használatának elősegítése, támogatása

- Közpénzből létrehozott szellemi javak közösségi hozzáférhetőségének támogatása

- A Creative Commons licenceket használó projektek kezdeményezése, lebonyolítása

- A szabad hozzáférésű tartalmakra épülő üzleti modellek létrejöttének támogatása

- A Creative Commons licencek meglévő szerzői jogi intézményrendszerbe való integrálásának támogatása

- A hazai és európai szerzői jogi szabályozás alakításában való aktív részvétel

- A Creative Commons használatát, elterjedését segítő tájékoztatási, oktatási tevékenység

- A Creative Commons-t használó szerzők jogainak, érdekeinek védelme

- A Creative Commons alatt közzétett művek felhasználóinak érdekvédelme

- A Creative Commons alatt közzétett tartalmak kereshetőségének, elérhetőségének, terjedésének támogatása

- A Creative Commons licencek fordítása, honosítása, karbantartása

- A Creative Commons licencek technikai elérhetőségének biztosítása

- A Creative Commons célkitűzéseihez hasonló célokkal rendelkező szabad szoftveres, szabad hozzáférést biztosító szervezetekkel való együttműködés

- Nemzetközi Creative Commons és iCommons szervezetek munkájában való aktív részvétel”xcviii

Természetesen nem érkezett Magyarországra sem negatív visszhang nélkül. Az magyarországi művészek jogait védő Artisjus szerzői jogi munkatársa, Dr. Tóth Benjámin kétkedve fogadta már a hírét is annak, hogy hazánkba is eljön a CC, ugyanis ellentmondásokat fedett fel a magyar szerzői jog és a CC-licence-i között. Utóbbiakban a szerző lemond bizonyos jogairól, amelyet a magyar jogszabály nem tesz lehetővé, ugyanis azokról a jogokról lemondani nem lehet. Mindezek ellenére 2005 októberében maga Lawrence Lessig jött el Magyarországra, hogy egy konferencia keretein belül bemutassa a magyar nyelvű CC-licenceket, amelyek a 2008-ban végül hivatalosan is alkalmazható szervezet alapjai lettek hazánkban.xcix

Social DRM

Hogy minél pontosabb és relevánsabb információkat tudhassak meg a DRM-mel kapcsolatosan, úgy gondoltam megkérdezek egy, a témában jártas személyt: Farkas Istvánt, ismertebb nevén, Dworkyllt, az ekonyvolvaso.blog.hu íróját. A következőkben a vele készített interjú lesz olvasható a saját megfogalmazásomban, tükrözve gondolatait.

Azonban mielőtt belemerülnék a témába, fontosnak tartom definiálni a különféle DRM fajtákat, amelyeket az elkövetkezőkben említeni fogok. A „kemény DRM” alatt az olyan komoly védelmet értem, amely feltöréséhez a programozói ismeretek elengedhetetlenek. Példaként említeném a számítógépes játékiparban alkalmazott másolásvédelmeket. Hitelesítés, szériaszámok kötelező megadása, ügyfélszolgálatra való telefonálás. Ezeket a műveleteket kell végrehajtania azoknak, aki a boltban, legálisan vásárolnak játékokat, azonban a másik oldalon állók, akik a illegális kópiákkal próbálkoznak, már a telepítés után rögtön tudnak játszani. Ennél a megoldásnál a kemény másolásvédelem inkább a kalóz oldalnak jelent előnyt, azonban, ha a 2011-es év végén beharangozott DRM-et figyeljük, máris megfordulni látszik az előbbiekben felvázolt helyzet. Utóbbiakban a játékfejlesztőknek egy rendkívül leleményes ötletük született, mégpedig az, hogy az eredeti játékokban szándékosan elhelyeznek egy, úgynevezett, bugot [c], amely csak akkor aktiválódik, amikor az a szoftvert lemásolják. Így a másolt játékokban pl. halhatatlan szörnyek jelennek meg, amelyeket nem lehet kiiktatni, így akár még az játék első pályájánál megakadályozzák a kalózokat a további élményszerzésben, ezzel ösztönözve őket a legális beszerzésre.ci

„Puha DRM”, amely elnevezést Dworkylltől kölcsönzöm, annyit jelen, hogy a kiadó, miután megvásároltam az e-bookot, vagy látható, vagy láthatatlan módon a vásárlóhoz, s nem az eszközhöz kötik az e-könyvet. Ez alatt azt értem, hogy a vevő neve és e-mail címe és/vagy felhasználó neve és/vagy egyéb finoman személyes adata szerepel a könyvben, így az azonosíthatóvá válik. Ezzel a módszerrel ösztönözhetik az olvasót, hogy vigyázzon könyvére, mivel ha az ő példánya illetéktelen kezekbe, és az által esetlegesen felkerül az internetre, a könyv „tulajdonosát” fogják felelősségre vonni. A láthatatlan módját szteganográfiának hívják, amelyet évszázadokkal ezelőtt, már az ókori görögök is használták látható felületeken történő üzenetek elrejtésére.cii A szemmel látható módon történő megjelölésre a digitális vízjelet lehet használni, amely még mindig a puha DRM kategóriába sorolható, sőt a látható mellett általában a láthatatlant is alkalmazzák, felkészülve arra, hogy az egyértelmű jelöléseket esetlegesen mégis eltávolítják. Ilyen digitális vízjelek a televízió adóknál a TV társaságok logói, amely úgymond beleég a felvételbe, vagy a fényképészek, vagy fotókat árusító weblapok (pl. Stockphoto) fényképein lévő, digitálisan készített felirat is ebbe a csoport tartozik. Ahhoz persze, hogy ez a puha DRM a kiadók által használt, a vásárlók számára pedig kedvező eljárási mód legyen, szükséges lenne az olyan ár kialakítása, amely mellett nem érné meg a DRM feltörése. Tehát, ahogyan az átlagos DVD filmek árát is 1000 Ft környékére tudták csökkenteni a forgalmazók a „megérhetőség” és a vásárlók kedvéért, úgy az elektronikus dokumentumok értékének meghatározásakor is ezt kellene figyelembe vennie a kiadóknak, különben az általuk kínált művek kalózmartalékká fognak válni. ciii

A harmadik kategóriája a DRM-nek, amelyről még szó esik, az a social DRM, amelynek a magyarországi „atyja”, elterjesztője Miyazaki Jun, az SFportal.hu egyik alapítója. A social DRM nem áll másból, mint az elektronikus dokumentumok elején lévő néhány soros szövegből, amely az e-formátum készítőjétől, vagy éppen magától a szerzőtől származik, melyben megkéri az olvasót, hogy a műbe fektetett munkát becsülje meg annyira, hogy nem osztja meg, nem vallja a magáénak, nem terjeszti pénzért. Hazánkban az első ilyen az SFportal.hu által üzemeltetett e-könyvesbolt termékeiben jelent meg, majd egyre többen, többek között az ingyenes e-bookat is kínáló Kindle-varázs blog is alkalmazta ezt a „másolásvédelmet”. A blog vezetőjével, Fehér Péterrel felvéve a kapcsolatot, hozzájuthattam ahhoz a socail DRM-hez, amelyet alkalmaznak, s amelyet ez úton is szeretnék megköszönni!

„Kedves Kindle-olvasó Barátunk!

A kezében tartott e-könyv a Kindle-varázs oldalról származik. Az e-könyvek forgalmazásánál a Kindle-varázs a legnagyobb gondossággal jár el, szem előtt tartva a szerzői jogok betartását, tiszteletben tartva ezzel az általunk is nagyrabecsült szerzők érdekeit.

Célkitűzésünk az elektronikus könyvek és digitális tartalmak minél szélesebb körben való terjesztésében való közreműködés. Meggyőződésünk, hogy az e-könyv kiterjeszti az olvasás élményét, és várakozásaink szerint hozzájárul az olvasás kultúrájának újjászületéséhez.

Az ingyenesen közreadott (folyamatosan bővülő) tartalmakat a Kindle-Tékában helyezzük el. A fizetős könyveink a Kindle-varázs elektronikus könyvesboltjában vásárolhatók meg. A könyvesboltunkban kizárólag a szerkesztőink által digitalizált, ellenőrzött, jogtiszta könyvek kerülnek terjesztésre. A könyvek válogatásánál törekszünk a sokszínűségre, változatosságra. Szívesen veszünk javaslatokat, ötleteket, és várunk kéziratokat is, amelyek szerzői rajtunk keresztül szeretnék minél több olvasóhoz eljuttatni műveiket. Szolgáltatásaink részleteiről a honlapunkon keresztül tájékozódhat.

Kérjük, ne használja fel az e-könyveinket illegális másolásra, és ne töltse fel megosztó oldalakra. Az általunk készített könyvek másolásvédelmet nem tartalmaznak!

Az elektronikus könyveinket számos e-könyvolvasón, számítógépen, tableten, PDA-n, okostelefonon, és mindenekelőtt kedvencünkön, a Kindle-n lehet olvasni.

Kellemes időtöltést kívánunk az olvasáshoz, reméljük, ellátogat a Tékába!

Tisztelettel:

Fehér Péter és a Szerkesztők”civ

Interjú Farkas Istvánnal (Dworkyll) cv

Az, hogy egyáltalán bárminemű védelmet lenne szükséges tenni egy bizonyos termékre, csak akkor jelent meg, amikor már lehetséges volt arról a bizonyos termékről kópiákat készíteni, amelyek az esetek túlnyomó részében illegális példányok voltak. Ilyen volt kezdetben a bankjegy, az útlevél hamisítás is, s ennek elkerülése végett látták el őket különféle DRM-ekkel. Majd jöttek szépen sorjában a további ilyesfajta védelemre szoruló termékek, a CD-k (zenei, ROM, stb.), a DVD-k, s végül elérkeztünk az elektronikus könyv megjelenéséhez, amely a már régóta érezhető paradigmaváltást hozta el magával. Ha megfigyeljük, az előbb felsorolt adathordozók esetében is végigmentek a mostanában az e-bookoknál is zajló folyamatokon. Kezdetben kemény DRM-mel látták el a lemezeket, azonban nem kellett sok idő, hogy egy-két jól kvalifikált személy feltörje, majd megossza a hordozó tartalmát. A zene- és filmipar alternatívaként remekül kitalálta a különböző webes platformokon létrehozott áruházaikat, ahol a vásárló elérhető és megfizethető árakon vásárolhat legális tartalmakat egy egyszerű regisztrációt követően. Fontos lenne, hogy a két említett szórakoztatóipari szereplőhöz hasonlóan, a kiadók is felszállnának a paradigmaváltás okozta hullámokra, s meglovagolva azokat, hasonló pozitív eredményeket érnének el, mint az Apple az iTunes köré épített webshoppal.

De miért ragaszkodnak a kiadók mégis a kemény DRM-hez? Erre csak szubjektív véleményt kaphattam válaszként, amely szerint a kiadók nem ismerik fel ennek káros voltát. Számukra egyszerűbb korlátozni valamit, semmint létrehozni valami újat. Más módszerekre lenne szükség ahhoz, hogy a kiadók is jól járjanak, s a vásárlók se érezzék magukat korlátozva. Új alapokra kellene helyezni az üzleti modelleket. Ez pedig a bizalom lenne. Ha a kiadó nem bízik a vásárlóban, az egész folyamat személytelenné válik, futószalagossá. Ha azonban a bizalom megvan, ha a vásárlók nem érzik maguk és a kiadó közötti választóvonalat, s személyes kapcsolat alakulhat ki közöttük, akkor működhet a social DRM is. Ha – akár személyesen – ismerem azt, aki egy rövid, néhány mondattal megkér arra, hogy az általa készített művet lehetőség szerint ne másoljam, ne osszam meg, más szóval, ne kalózkodjak vele, akkor ez működhet. Magyarországon ez működik. Persze kivételek mindig is akadnak, de az esetek túlnyomó többségében működik. Külföldön pedig nem is igen értik, hogyan lehet ez.

Farkas István munkatársa egy e-bookokat is kínáló kiadónak, ahol a villany-könyveket puha-DRM-mel látják el. Azonban ehhez is a szerző, az eredeti jogtulajdonos engedélye szükséges. A mostanában hagyományosan kiadott 4 mű közül 2 szerzője engedélyt adott arra, hogy ezzel a védelemmel lássák el szerzeményeik elektronikus változatát. A tapasztalatok szerint, a megjelenés és az első vásárlások óta nem kerültek fel torrent- és/vagy tartalomszolgáltató oldalakra. A másik 2 szerző közül az egyik teljesen elzárkózott az e-formátumú kiadástól egy időre, mondván, kíváncsi, milyen kereslet lesz a másik kettőre, mind a hagyományos, mind az elektronikus változatánál. Dworkyll elmondása szerint, olyan jó címmel született ez az utóbb említett mű (is), hogy biztos benne, a papírformátumú változatából az idő alatt, míg a szerző megfigyel, több szkennelt változat fog készülni (az előzetes tapasztalatok erre engednek következtetni). Ugyanis, ha nincsen meg elektronikus formában hivatalosan, „a legcsillagháborúsabb gigacsiga-védőrendszer sem képes megállítani az illegális kópiák elkészültét és terjedését”cvi, azaz a „megosztási kényszer” létre fogja hívni. Tehát a „megfigyelni” szándékozó szerző el fog esni bizonyos mennyiségű jövedelemtől, ugyanakkor ingyen reklámnak is tekinthető az illegálisan a világhálón egyre terjedő dokumentum, mivel elég csak annyi, hogy valaki letölti, beleolvas, elnyeri a tetszését, elmegy egy könyvesboltba és megvásárolja. Vagy éppen végigolvassa monitoron, vagy bármilyen más olvasásra alkalmas eszközön, szintén megtetszik neki, beszél róla barátainak, ismerőseinek, akik viszont nem villanyon olvassák majd, hanem faalapú kiadásban. Ezt a reklámozási módszert több kortárs író is alkalmazta azzal, hogy saját maguk tették az interneten ingyenesen elérhetővé munkáikat.cvii

Nagy meglepetés volt a világ számára az a hír 2012 márciusában, mely szerint J. K. Rowling bestsellere, a Harry Potter sorozat – az írónő kezdeti heves tiltakozása ellenére – megvásárolható elektronikus formában is a Pottermore kiadó jóvoltából, amelyet e célból alapított meg Rowling. További érdekesség volt, hogy mindenféle komolyabb védelem nélkül került nyilvánosságra, csupán „puha” DRM-et alkalmaztak, valamint az, hogy a világ egyik – ha nem a – legnagyobb könyvkereskedőjének, az Amazonnak is csupán viszonteladói jogköre van a Pottermore-hoz képest. Ez egy hihetetlen előrelépésnek számít mind az ódzkodó szerzők, mind a nagy könyvterjesztők világában, ugyanis nemcsak, hogy bizalmat fektet a vásárlókba, de megmutatja azt is, hogy hiába a hatékony, ám megkerülhetetlen értékesítés, amelyet pl. az Amazon is végez. Elég egy felkapott könyv, sorozat, amely e-kiadását a szerző a szárnyai alá veszi, és máris „kesztyűt dob” a már globális piacot üzemeltető cégeknek. (Interjú vége.)

Minden bizonnyal nehéz lehet annak az írónak – de bármelyik másik művészeti ágban szellemi termékek készítő alkotónak is – az a tudat, hogy műve felkerüljön a világhálóra, ezzel gyakorlatilag szabad kezet adva a „másolás-megosztás-kényszerű” internet felhasználóknak. Így széles körökben megdöbbenést jelentett, amikor 2000 márciusában Stephen King, a nagysikerű bestseller író, legújabb novelláját csak az interneten publikálta. A kiadók – akik szerzői ódzkodnak nyitni az e-könyves piac felé – remélték, hogy King ezen megmozdulása mérföldkőnek fog bizonyulni, és hatalmas nyilvánosságot hoz az e-formátumú kiadásoknak.cviii

Stephen King után még ugyan el kellett telnie jó néhány évnek ahhoz, hogy az alkotók felismerjék az internet adta lehetőségek számukra pozitív vonatkozásait. Persze a kalózmásolatok is remek, ingyenes reklámot jelenthettek a szerzőknek, de ha hasznot is szerettek volna látni az elektronikus változatokból, maguknak kellett azokat legálisan elérhetővé tenni, olyan árak mellett, amelyet az olvasó inkább kifizet, semmint az ugyan ingyenes, de minőségileg megkérdőjelezhető kópiát olvassa.

Csak, hogy néhány, a közelmúltban „megtörő” írót említsek J. K. Rowlingon kívül, hadd szóljak Paolo Coelho-ról, aki 2010-ben 17 könyvét adta át az Amazon.com-nak a művek eredeti, portugál nyelvén, hogy 6 hónapig forgalmazzák. Ez volt az első alkalom, hogy a szintén világhírnek örvendő író e-book formában tette közzé munkáit.cix S, hogy sosem késő még változtatni, és engedni az újnak – ami azzal, hogy új, még nem feltétlenül rossz –, 2011 végén az akkor 91 éves Ray Bradbury engedélyezte a szintén bestseller kategóriába sorolható, 451 Fahrenheit c. munkájának elektronikus változatban való kiadásátcx, amellyel a mű eddig elért sikerét tekintve, nem hiszem, hogy az olvasó kalóztársadalom martalékává fog válni.

Összefoglalás

A dolgozat írása során bemutatásra került a XXI. századi kulturális kalózkodás mibenléte, és a vele verseny felvenni szándékozó törvényi intézkedések. Kiderült számomra, hogy ennek az illegális másolásnak, megosztásnak addig nem lesz vége, ameddig be nem látják az érdekképviseletek, hogy hatalmas profit termelés nélkül is lehet valakinek a tulajdonjogát képviselni. Annyira féltik a sajátjukat, hogy ezért képesek tönkretenni akár egy egész szórakoztatóipari egységet, pedig „a szerzői jogok enyhítése nem semmisítené meg a zenélést magát, ahogy azt az ipar nívótlanul apokaliptikus kampányai dörögni szokták - ellenkezőleg, új lendületet adhatna neki.”cxi A túlszabályozás pedig megfojtaná „az alkotó- és újítási kedvet, lehetőséget ad az őskövületeknek arra, hogy nemet mondjanak a jövőre, és elpazarolja a demokratikus művészet rendkívüli lehetőségét, amelyet a digitális technika szült.”cxii Pedig „az új könyvek kiadása 66%-kal nőtt 2002 és 2007 között. Az évente megjelentetett lemezek száma 2000 óta megduplázódott, a nagyfilmek száma pedig 30%-kal emelkedett 2003 óta. … Míg a fájlcsere aláásta néhány üzleti modell működőképességét a kreatív iparban, különösen a zenében, a tények, olvasatunk szerint nem azt mutatják, hogy az új technológia csökkenti a művészi produkciók ösztönzését.”cxiii

A jövő olvasói, szórakozni vágyó tagjai „most szocializálódnak. És ha hozzászoknak a vitatható minőségű és jogállású, viszont ingyenes tartalomhoz, akkor csak nagy befektetéssel lehet őket visszacsábítani a legális forrásokhoz.”cxiv S, ha ez így marad, akkor emberek „egész nemzedéke fog úgy felnőni, hogy azt hiszi, a „tulajdonnak” „ingyenesnek” kell lennie – figyelmeztetnek. Felejtsük el a tetoválásokat, ne is törődjünk a testékszerekkel – a gyerekeink mind tolvajok lesznek!”cxv

Irodalomjegyzék

1. 1999. évi LXXV. törvény a szerzői jogról. A hozzáférés módja: http://www.sztnh.gov.hu/jogforras/Szjt.pdf

(Letöltés ideje: 2012.04.26.) (PDF dokumentum)

2. About: Who we are. RIAA – Recording Indurtry Association of America. A hozzáférés módja: http://www.riaa.com/aboutus.php?content_selector=about-who-we-are-riaa

(Letöltés ideje: 2012.04.26.)

3. About ASCAP. ASCAP. A hozzáférés módja: http://www.ascap.com/about/

(Letöltés ideje: 2012.04.26.)

4. About us. Motion Picture Association of America. A hozzáférés módja: http://www.mpaa.org/about

(Letöltés ideje: 2012.04.26.)

5. Analysis of the Family Entertainment and Copyright Act of 2005. Center for Democracy & Technology. 2005.04. A hozzáférés módja: https://www.cdt.org/copyright/20050426s167analysis.pdf

(Letöltés ideje: 2012.04.25.) (PDF dokumentum)

6. Anonymous (group). Wikipedia 2012.03.29. A hozzáférés módja: http://en.wikipedia.org/wiki/Anonymous_(group)

(Letöltés ideje: 2012.04.02.)

7. BitTorrent. Wikipédia. 2012.02.28. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/BitTorrent

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

8. Bodó Balázs. Média Oktató és Kutató Központ. A hozzáférés módja: http://mokk.bme.hu/kommunikacio-es-mediatudomanyi-mesterkepzes/bodo-balazs/

(Letöltés ideje: 2012.04.05.)

9. BODÓ, 2011. = BODÓ, Balázs: A szerzői jog kalózai: A kalózok szerepe a kulturális termelés és csere folyamataiban a könyvnyomtatástól a fájlcserélő hálózatokig. Budapest : Typotex, 2011. 337 p.

10. BODÓ Balázs: Vége a szólásszabadságnak Amerikában? Magyar Narancs. 2011.12.20. A hozzáférés módja: http://magyarnarancs.hu/tudomany/vege-a-szolasszabadsagnak-amerikaban-77994

(Letöltés ideje: 2012.04.26.)

11. BOYLE, 2008. = BOYLE, James: The Public Domain: Enclosing the Commons of the Mind. New Heaven, London : Yale University Press, 2008. 315 p.

12. BSA és tagjai ismertetése. Business Software Alliance. A hozzáférés módja: http://www.bsa.org/country/BSA%20and%20Members.aspx

(Letöltés ideje: 2012.04.26.)

13. CALLAGHAN, Heather: SOPA and PIPA Fully Alive -- And a New Bill Joins Them. Activist Post. 2012.01.23. A hozzáférés módja: http://www.activistpost.com/2012/01/sopa-and-pipa-fully-alive-and-new-bill.html

(Letöltés ideje: 2012.04.26.)

14. Copyright law of Russia. Wikipedia. 2012.03.30. A hozzáférés módja: http://en.wikipedia.org/wiki/Copyright_law_of_Russia

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

15. Creative Commons. Wikipédia. 2012.04.10. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Creative_Commons

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

16. CUMMINS, Jonathan, Diskin, Patrick, et al.: Steganography and Digital Watermarking. School of Computer Science, The University of Birmingham, 2004. A hozzáférés módja: http://www.cs.bham.ac.uk/~mdr/teaching/modules03/security/students/SS5/Steganography.pdf

(Letöltés ideje: 2012.04.21.) (PDF dokumentum)

17. DÁVID Imre: Szigorodó kalóztörvények Kínában. Computerworld. 2012.04.23. A hozzáférés módja: http://computerworld.hu/szigorodo-kaloztorveny-kinaban-20120423.html

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

18. DIETZ, Adolf: A szerzői jog szabályozása az orosz Polgári Törvénykönyv új, IV. részében – egy fontos, ugyanakkor részben problematikus törvényi szabályozás. In: Iparjogvédelmi és Szerzői Jogi Szemle (2010. október) 115. évf. 5. sz. 52-67 p.

19. DOMBI Gábor, LAFFERTON Emese (szerk.): Az információs társadalom felé: tanulmányok és hozzászólások. Budapest : Replika Kör, 2001. 270 p.

20. DWORKYLL: Évértékelés. E-könyv olvasók. 2012.02.06. A hozzáférés módja: http://ekonyvolvaso.blog.hu/2012/02/06/evertekeles_2030

(Letöltés ideje: 2012.04.28.)

21. DWORKYLL: Kalózok és mammutok, avagy a Harry Potter történet. E-könyv olvasók. 2012.03.28. A hozzáférés módja: http://ekonyvolvaso.blog.hu/2012/03/28/kalozok_es_mammutok_avagy_a_harry_potter_tortenet

(Letöltés ideje: 2012.04.23.)

22. DWORKYLL: A „puha” DRM. E-könyv olvasók. 2009.12.07. A hozzáférés módja: http://ekonyvolvaso.blog.hu/2009/12/07/a_puha_drm

(Letöltés ideje: 2012.04.23.)

23. ENIGMAX: Russia moves to hold ISPs responesible for illegal file-sharing. TorrentFreak. 2012.04.10. A hozzáférés módja: http://torrentfreak.com/russia-moves-to-hold-isps-responsible-for-illegal-file-sharing-120410/

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

24. Az Európai Parlament és a Tanács 2001/29/EK irányelve (2001. május 22.) az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról. EUR-Lex. 2001.06.22. A hozzáférés módja: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2001:167:0010:01:HU:HTML

(Letöltés ideje: 2012.04.26.)

25. FARKAS Márta: Kalóztörvények 2011-ben. krono.inaplo.hu 2012.01.23. A hozzáférés módja: http://krono.inaplo.hu/index.php/inter/inter-halozati-jelensegek/996-kaloztoervenyek-2011-ben

(Letöltés ideje: 2012.04.26.)

26. FEHÉR Péter. Kindle-varázs. 2011.09. (Letöltés ideje: 2012.04.23.)

27. File Transfer Protocol. Wikipédia. 2012.01.16. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/File_Transfer_Protocol

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

28. GG: A fájlcsere nem öli meg a kreativitást. Kalóz.blog.hu. 2009.06.25. A hozzáférés módja: http://kaloz.blog.hu/2009/06/25/a_fajlcsere_nem_oli_meg_a_kreativitast

(Letöltés ideje: 2012.04.28.)

29. GG: Kalózok ideje. Kalóz.blog.hu. 2009.06.22. A hozzáférés módja: http://kaloz.blog.hu/2009/06/22/kalozok_ideje_3

(Letöltés ideje: 2012.04.28.)

30. HALÁCSY Péter, VÁLYI Gábor, WELLMAN, Barry (szerk.): Hatalom a mobiltömegek kezében. Budapest : Typotex, 2007. 284 p.

31. Hamisítás elleni kereskedelmi megállapodás az Európai Unió tagállamai, valamint az Amerika Egyesült Államok, […] között. A hozzáférés módja: http://www.sztnh.gov.hu/hirek/kapcsolodo/ACTA_HU.pdf

(Letöltés ideje: 2012.04.26.) (PDF dokumentum)

32. HARDT, Michael and NEGRI, Antonio: Commonwealth. Cambrigde, Massachusetts : The Belknap Press of Harvard University Press, 2009. 434 p.

33. Használd, alkoss, gyarapítsd – indul a Creative Commons Magyarország! Jogi Fórum. 2005.10.12. A hozzáférés módja: http://www.jogiforum.hu/hirek/13438#axzz16m6Hwd7P

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

34. History. Creative Commons. A hozzáférés módja: http://creativecommons.org/about/history/

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

35. HORNBY, Albert Sydney: Oxford Advanced Learner’s Dictionary of Current English. Eighth Edition. Oxford University Press, 2010. A hozzáférés módja: http://oald8.oxfordlearnersdictionaries.com/dictionary/

(Letöltés ideje: 2012.04.04.)

36. Intellectual Property Protection and Courts Amendments Act of 2004. Global Legal Information Network. 2006.08.24. A hozzáférés módja: http://www.glin.gov/view.action?glinID=182624

(Letöltés ideje: 2012.04.25.)

37. JEWELER, Robin: The Copyright Royalty and Distribution Reform Act of 2004. Legislative Attorney, American Law Division 2004.12.16. A hozzáférés módja: http://ipmall.info/hosted_resources/crs/RS21512_041216.pdf

(Letöltés ideje: 2012.04.25.) (PDF dokumentum)

38. Jogforrások: Szerzői jog. Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala. A hozzáférés módja: http://www.sztnh.gov.hu/jogforras/jogforras_szjog/

(Letöltés ideje: 2012.04.26.)

39. JOHNS, Adrian: Piracy: The Intellectual Property Wars from Gutenberg to Gates. Chicago, London : The University of Chicago Press, 2009. 626 p.

40. KARGANIS, Joe (szerk.): Media Piracy in Emerging Economies. United States of America : Social Science Research Council, 2011. 425 p.

41. KEREKES Pál: Megtört ő is: Ray Bradbury e-könyves lett. Könyvkonnektor. 2011.11.29. A hozzáférés módja: http://konyvkonnektor.hu/?p=1429

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

42. Kliens-szerver architektúra. Wikipédia. 2012.04.14. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Szerver-kliens_architektúra

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

43. LESSIG, 2005. = LESSIG, Lawrence: Szabad kultúra: A kreativitás természete és jövője. Budapest : Kiskapu Kiadó, 2005. 313 p.

44. MADÁCH Imre: Az ember tragédiája; A civilizátor. Budapest : Európa Könyvkiadó, 2010. 209 p.

45. MAYFIELD, Kendra: E-Books King: Stephen the First. Wired. 2000.03.14. A hozzáférés módja: http://www.wired.com/culture/lifestyle/news/2000/03/34940?currentPage=all

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

46. MOHOR Jenő: Egy médiatörténet. Könyvtári Figyelő 2005. (2005.) 51. évfolyam, 2. sz.A hozzáférés módja: http://ki.oszk.hu/kf/kfarchiv/2005/2/mohor.html

(Letöltés ideje: 2012.03.30.) (Elektronikus folyóiratcikk)

47. Nemzetközösség. Wikipédia. 2012.04.24. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Nemzetközösség

(Letöltés ideje: 2012.04.25.)

48. PART, 2006. = PART Krisztina Katalin: A szerzői jogi szabályozás kialakulása Angliában, Németországban és az Egyesült Államokban. In: Iparjogvédelmi és szerzői jogi szemle. (2006.) 111. évf. 4. sz. 140-153 p.

49. Peer-to-peer. Wikipédia. 2012.04.15. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Peer-to-peer

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

50. Россия попала в «интеллектуальные пираты». Актуальные комментарии. 2011.05.03. A hozzáférés módja: http://actualcomment.ru/news/23936/

(Letöltés ideje: 2012.04.24.)

51. Prioritizing Resources and Organization for Intellectual Property Act of 2008. The Library of Congress, Thomas. A hozzáférés módja: http://thomas.loc.gov/cgi-bin/bdquery/z?d110:HR04279:@@@D&summ2=m&

(Letöltés ideje: 2012.04.25.)

52. PROTECT IP Act. Wikipédia 2012.02.17. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/PROTECT_IP_Act

(Letöltés ideje: 2012.04.02.)

53. PUSKÁS János: A hangrögzítés és lejátszás történetéről, röviden. Audioland. A hozzáférés módja: http://www.audioland.hu/cikk/kultura/57-roegzites.html

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

54. The RIAA have sued Jammie Thomas-Rasset of minnesota for $2,000,000 for illegally downloading music. Moby.com. 2009.06.20. A hozzáférés módja: http://www.moby.com/journal/2009-06-20/riaa-have-sued-jammie-thomas-rasset-minn.html

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

55. RICHARD: Oroszország és a szerzői jog. POSZTINFO.hu. 2008.06.23. A hozzáférés módja: http://posztinfo.hu/velemenyek/oroszorszag-es-a-szerzoi-jog/

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

56. ROSEN, Lawrence: Bad Law: Why UCITA is unacceptable to the Open Source community. Linux Journal. 2002.06.01. A hozzáférés módja: http://www.linuxjournal.com/article/5952

(Letöltés ideje: 2012.04.25.)

57. SÁRKÖZY Tamás, PÁZMÁNDY Kinga (összeáll.): Az információs társadalom és a jog alakulása. Budapest : MTA Társadalomkutató Központ, 2002. 475 p.

58. STALLMAN, Richard M.: Free Software, Free Society. 2. ed. Boston : Free Software Foundation, 2010. 266 p.

59. A szellemi tulajdonjogok érvényesítése. EUROPA. 2011.05.17. A hozzáférés módja: http://europa.eu/legislation_summaries/fight_against_fraud/fight_against_counterfeiting/l26057a_hu.htm

(Letöltés ideje: 2012.04.26.)

60. Szerzői jog. Wikipédia 2011.10.26. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Szerzői jog

(Letöltés: 2012.04.07.)

61. The Uniform Computer Information Transactions Act (UCITA). UCITA Online. A hozzáférés módja: http://www.ucitaonline.com

(Letöltés ideje: 2012.04.25.)

62. Újabb ötletes másolásvédelmi rendszer. SG.hu. 2011.12.08. A hozzáférés módja: http://www.sg.hu/cikkek/86317/ujabb_otletes_masolasvedelmi_rendszer

(Letöltés ideje: 2012.04.23.)

63. What is piracy?. Answears.com. A hozzáférés módja: http://wiki.answers.com/Q/What_is_piracy&src=ansTT

(Letöltés ideje: 2012.04.05.)

64. What is software piracy? Webopedia. A hozzáférés módja: http://www.webopedia.com/TERM/S/software_piracy.html

(Letöltés ideje: 2012.04.04.)

65. What is warez? Webopedia. A hozzáférés módja: http://www.webopedia.com/TERM/W/warez.html

(Letöltés ideje: 2012.04.04.)

66. WILLIAMS, Emily: The Myth of Amazon’s „Exclusive” E-books. Publishing Perspectives. 2010.01.26. A hozzáférés módja: http://publishingperspectives.com/2010/01/the-myth-of-amazon%E2%80%99s-%E2%80%9Cexclusive%E2%80%9D-e-books/

(Letöltés ideje: 2012.04.27.)

Mellékletek

Abstract

The title of the thesis is The 21st century cultural piracy and the reactions of governments, organizations. The topic of it is the cultural piracy where the copyright is in the light. The thesis covers the possible definitions of piracy, the history of the copyright between the Statute of Anne and ACTA or SOPA, furthermore it presents the Creative Commons works and the social DRM issues.

In the first part of the thesis includes the possible definitions of piracy, the causes of piracy and the role of the Internet appearance.

The main objective of the thesis is presentations of the copyright, then and now. It begins in England, in the 18th century and ends in nowadays, with presenting the copyright advocacies in the USA. It describes the harmonization efforts of the international organizations and the European Union, mentioned the Hungarian copyright law and the Russia’s and China’s attitude to piracy also.

The end of the thesis includes beyond the Creative Commons work, their current licences and the benefits and the types of social DRM too. Some possible future images close to the line.

Kivonat

A szakdolgozat témája a XXI. századi kulturális kalózkodás, valamint az ehhez kapcsolatos törvényi rendelkezések sorozata, amellyel a károsult országok törvényhozói igyekeznek felvenni a harcot. A dolgozat az általános kalózkodást, a modern szerzői jog kezdetét és napjainkat meghatározó jogszabályait mutatja be részletesen.

Az első általános részben a „kalózkodás” szó több oldalról való megvilágítása történt meg néhány, a témában jártas személy művében közölt „fogalom meghatározások” által, továbbá az illegális másolatkészítők elnevezéseinek ismertetése a kópiaként elkészülő adatok türkében. A jogsértések lehetséges okainak fejtegetése után az internet megjelenése előtti, majd az azt követő adatcserének elképzelhető módjai kerültek bemutatása, főként a zenei művek tekintetében.

A dolgozat fő célkitűzése a napjaink szerzői jogi törvényeinek alakulását befolyásoló amerikai szellemi tulajdonjogot védő törvénymódozatokon túl, a nemzetközi jogharmonizációs lépések, és az ettől ódzkodó Oroszország és Kína jogi helyzetének bemutatása volt.

Az Egyesült Államok az őshazából átvett, majd az adódott problémák kiküszöbölése érdekében alakított Statute of Anne ismertetése, és a törvény angliai keletkezését követő évek európai hatásainak bemutatása után, a XXI. századot megelőző, de arra nagymértékben ható szerzői jogot érintő törvényi jogalkotásokat ismertettem a kronológiát követve, míg végül a mai napon is hatályban lévő jogok leírásáig értem. Útközben az ismertetés kitért az amerikai jogvédő szervezeteken túl, a nemzetközi jogharmonizációs törekvésekre, valamint a szintén nemzetközi sikeres megállapodásokra, s az Európai Uniós irányelvek után, a magyarországi jelenlegi helyzetét meghatározó 1999. évi szerzői jogi törvényről is szó esik.

A dolgozat utolsó részében a kalózkodás megelőzése és csökkentése érdekében létrejött Creative Commons munkásságát és az általam működő képesnek nyilvánított social DRM-et ismertettem.

A szakdolgozat zárógondolatai lehetséges jövőképeket mutatnak be, amelyek között az idevonatkozó jogok enyhítésének és szigorításának következményei is feltűnnek.

Ábrajegyzék

1. ábra: a Creative Commons licencei által biztosított jogokcxvi

2. ábra: a Creative Commons licenceinek 4 korlátozó feltételecxvii

3. ábra: a Creative Commons jelenlegi, 3.0-ás licencei a 4 korlátozó feltétel alapjáncxviii

Jegyzetek

i MOHOR Jenő: Egy médiatörténet. Könyvtári Figyelő 2005. (2005.) 51. évfolyam, 2. sz. A hozzáférés módja: http://ki.oszk.hu/kf/kfarchiv/2005/2/mohor.html (Letöltés ideje: 2012.03.30.) (Elektronikus folyóiratcikk)

ii PROTECT IP Act. Wikipédia 2012.02.17. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/PROTECT_IP_Act (Letöltés ideje: 2012.04.02.)

iii Anonymous (group). Wikipedia 2012.03.29. A hozzáférés módja: http://en.wikipedia.org/wiki/Anonymous_(group) (Letöltés ideje: 2012.04.02.)

iv HORNBY, Albert Sydney: Oxford Advanced Learner’s Dictionary of Current English. Eighth Edition. Oxford University Press, 2010. A hozzáférés módja: http://oald8.oxfordlearnersdictionaries.com/dictionary/piracy (Letöltés ideje: 2012.04.04.)

v HORNBY, Albert Sydney: Oxford Advanced Learner’s Dictionary of Current English. Eighth Edition. Oxford University Press, 2010. A hozzáférés módja: http://oald8.oxfordlearnersdictionaries.com/dictionary/pirate (Letöltés ideje: 2012.04.04.)

vi What is piracy?. Answears.com. A hozzáférés módja: http://wiki.answers.com/Q/What_is_piracy&src=ansTT (Letöltés ideje: 2012.04.05.)

vii Bodó Balázs (1975): szerzői jog-, szerzői jogi kalózkodás kutató, a Creative Commons meghonosítója Magyarországon. Forrás: Bodó Balázs. Média Oktató és Kutató Központ. A hozzáférés módja: http://mokk.bme.hu/kommunikacio-es-mediatudomanyi-mesterkepzes/bodo-balazs/ (Letölés ideje: 2012.04.05.)

viii BODÓ, 2011. p. 21.

ix BODÓ, 2011. 22-23. p.

x What is software piracy? Webopedia. A hozzáférés módja: http://www.webopedia.com/TERM/S/software_piracy.html (Letöltés ideje: 2012.04.04.)

xi What is warez? Webopedia. A hozzáférés módja: http://www.webopedia.com/TERM/W/warez.html (Letöltés ideje: 2012.04.04.)

xii BODÓ, 2011. p. 15.

xiii HALÁSZY Péter, VÁLYI Gábor, WELLMANN, Barry: Hatalom a mobiltömegek kezében : MANOVICH, Lev: Remixelhetőség. Budapest : Typotex, 2007. 79-90. p.

xiv The RIAA have sued Jammie Thomas-Rasset of minnesota for $2,000,000 for illegally downloading music. Moby.com. 2009.06.20. A hozzáférés módja: http://www.moby.com/journal/2009-06-20/riaa-have-sued-jammie-thomas-rasset-minn.html (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xv BODÓ, 2011. 91-92. p.

xvi KARAGANIS, Joe (szerk.): Media Piracy in Emerging Economies. United States of America : Social Science Research Council, 2011. p. I.

xvii Szerzői jog. Wikipédia 2011.10.26. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Szerzői jog (Letöltés: 2012.04.07.)

xviii BODÓ, 2011. 44-78. p.

xix BODÓ, 2011. 86-88. p.

xx BODÓ, 2011. p. 90.

xxi PUSKÁS János: A hangrögzítés és lejátszás történetéről, röviden. Audioland. A hozzáférés módja: http://www.audioland.hu/cikk/kultura/57-roegzites.html (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xxii HALÁSZY Péter, VÁLYI Gábor, WELLMANN, Barry: Hatalom a mobiltömegek kezében : MANOVICH, Lev: Remixelhetőség. Budapest : Typotex, 2007. p. 79.

xxiii Kliens-szerver architektúra. Wikipédia. 2012.04.14. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Szerver-kliens_architektúra (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xxiv Peer-to-peer. Wikipédia. 2012.04.15. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Peer-to-peer (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xxv LESSIG, 2005. 45-62. p.

xxvi BitTorrent. Wikipédia. 2012.02.28. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/BitTorrent (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xxvii File Transfer Protocol. Wikipédia. 2012.01.16. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/File_Transfer_Protocol (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xxviii A Brit Birodalomból függetlenedett államok. Pl.: Malajzia, Tonga, Málta, Ghána. Forrás: Nemzetközösség. Wikipédia. 2012.04.24. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Nemzetközösség (Letöltés ideje: 2012.04.25.)

xxix MADÁCH Imre: Az ember tragédiája. Budapest : Európa Könyvkiadó, 2010. p. 7.

xxx HALÁSZY Péter, VÁLYI Gábor, WELLMANN, Barry: Hatalom a mobiltömegek kezében : BODÓ Balázs: A szerzői jog gazdaságtana az online világban – avagy mennyibe kerül egy, a neten ingyenesen elérhető cikk magyar kiadása?. Budapest : Typotex, 2007. 131-142. p.

xxxi LESSIG, 2005. p. X.

xxxii LESSIG, 2005. p. XIV.

xxxiii BODÓ, 2011. 44-78. p.

xxxiv Utóbbi rendelkezési ponttal adódtak is gondok, amikor a XVIII. század 30-40-es éveiben, miután lejárt az a bizonyos 21 év, a skót kiadók, akikre az angol szokásjog nem vonatkozott, elkezdték kiadni az addig védett műveket 50-70%-kal olcsóbban, mint a londoni kiadók.

xxxv BODÓ, 2011. 79-110. p.

xxxvi BODÓ, 2011. 83-86 p.

xxxvii PART, 2006. p. 144.

xxxviii World Intellectual Property Organization.

xxxix PART, 2006. 140-153. p.

xl WIPO Copyright Treaty.

xli WIPO Performances and Phonograms Treaty.

xlii Digital Millennium Copyright Act.

xliii PART, 2006. 143-153. p.

xliv Erről részletesen az általam is használt forrásban még bővebben olvashatnak: BOYLE, 2008. 54-82. p.

xlv Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights; Szellemi Tulajdonjogok Kereskedelmi Vonatkozásairól szóló Egyezmény.

xlvi BOYLE, 2008. 83-121. p.

xlvii The Uniform Computer Information Transactions Act (UCITA). UCITA Online. A hozzáférés módja: http://www.ucitaonline.com (Letöltés ideje: 2012.04.25.)

xlviii ROSEN, Lawrence: Bad Law: Why UCITA is unacceptable to the Open Source community. Linux Journal. 2002.06.01. A hozzáférés módja: http://www.linuxjournal.com/article/5952 (Letöltés ideje: 2012.04.25.)

xlix National Conference of Commissioners on Uniform State Law.

l Uniform Act.

li Uniform Commercial Code.

lii Uniform Computer Information Transactions Act.

liii JEWELER, Robin: The Copyright Royalty and Distribution Reform Act of 2004. Legislative Attorney, American Law Division 2004.12.16. A hozzáférés módja: http://ipmall.info/hosted_resources/crs/RS21512_041216.pdf (Letöltés ideje: 2012.04.25.) (PDF dokumentum)

liv Intellectual Property Protection and Courts Amendments Act of 2004. Global Legal Information Network. 2006.08.24. A hozzáférés módja: http://www.glin.gov/view.action?glinID=182624 (Letöltés ideje: 2012.04.25.)

lv Analysis of the Family Entertainment and Copyright Act of 2005. Center for Democracy & Technology, 2005.04. A hozzáférés módja: https://www.cdt.org/copyright/20050426s167analysis.pdf (Letöltés ideje: 2012.04.25.) (PDF dokumentum)

lvi Prioritizing Resources and Organization for Intellectual Property Act of 2008. The Library of Congress, Thomas. A hozzáférés módja: http://thomas.loc.gov/cgi-bin/bdquery/z?d110:HR04279:@@@D&summ2=m& (Letöltés ideje: 2012.04.25.)

lvii Recording Industry Association of America.

lviii Preventing Real Online Threats to Economic Creativity and Theft of Intellectual Property Act.

lix Stop Online Piracy Act.

lx BODÓ Balázs: Vége a szólásszabadságnak Amerikában? Magyar Narancs. 2011.12.20. A hozzáférés módja: http://magyarnarancs.hu/tudomany/vege-a-szolasszabadsagnak-amerikaban-77994 (Letöltés ideje: 2012.04.26.)

lxi CALLAGHAN, Heather: SOPA and PIPA Fully Alive -- And a New Bill Joins Them. Activist Post. 2012.01.23. A hozzáférés módja: http://www.activistpost.com/2012/01/sopa-and-pipa-fully-alive-and-new-bill.html (Letöltés ideje: 2012.04.26.)

lxii Online Protection and Enforcement of Digital Trade Act.

lxiii American Society of Composers, Authors and Publishers.

lxiv About ASCAP. ASCAP. A hozzáférés módja: http://www.ascap.com/about/ (Letöltés ideje: 2012.04.26.)

lxv American Motion Picture Association of America.

lxvi Jack Valenti személyéről és munkásságáról Lawrence Lessig Szabad kultúra c. művének 10., Tulajdon c. fejezetében olvashatnak.

lxvii About us. Motion Picture Association of America. A hozzáférés módja: http://www.mpaa.org/about (Letöltés ideje: 2012.04.26.)

lxviii Recording Industry Association of Amercia.

lxix About: Who we are. RIAA – Recording Indurtry Association of Amercia. A hozzáférés módja: http://www.riaa.com/aboutus.php?content_selector=about-who-we-are-riaa (Letöltés ideje: 2012.04.26.)

lxx Business Software Alliance.

lxxi BSA és tagjai ismertetése. Business Software Alliance. A hozzáférés módja: http://www.bsa.org/country/BSA%20and%20Members.aspx (Letöltés ideje: 2012.04.26.)

lxxii La Haute Autorite pour la diffusion des oevres et la protection des droits sur Internet.

lxxiii FARKAS Márta: Kalóztörvények 2011-ben. krono.inaplo.hu 2012.01.23. A hozzáférés módja: http://krono.inaplo.hu/index.php/inter/inter-halozati-jelensegek/996-kaloztoervenyek-2011-ben (Letöltés ideje: 2012.04.26.)

lxxiv Anti-Counterfeiting Trade Agreement.

lxxv Hamisítás elleni kereskedelmi megállapodás az Európai Unió tagállamai, valamint az Amerika Egyesült Államok, […] között. A hozzáférés módja: http://www.sztnh.gov.hu/hirek/kapcsolodo/ACTA_HU.pdf (Letöltés ideje: 2012.04.26.) (PDF dokumentum)

lxxviAz Európai Parlament és a Tanács 2001/29/EK irányelve (2001. május 22.) az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról. EUR-Lex. 2001.06.22. A hozzáférés módja:

http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2001:167:0010:01:HU:HTML (Letöltés ideje: 2012.04.26.)

lxxvii A szellemi tulajdonjogok érvényesítése. EUROPA. 2011.05.17. A hozzáférés módja: http://europa.eu/legislation_summaries/fight_against_fraud/fight_against_counterfeiting/l26057a_hu.htm (Letöltés ideje: 2012.04.26.)

lxxviii Jogforrások: Szerzői jog. Szellemi Tulajdon Nemzeti Hivatala. A hozzáférés módja: http://www.sztnh.gov.hu/jogforras/jogforras_szjog/ (Letöltés ideje: 2012.04.26.)

lxxix Magyar Szerzői Jogvédő Iroda Egyesület.

lxxx DIETZ, Adolf: A szerzői jog szabályozása az orosz Polgári Törvénykönyv új, IV. részében – egy fontos, ugyanakkor részben problematikus törvényi szabályozás. In: Iparjogvédelmi és szerzői jogi szemle (2010. október) 115. évf. 5. sz. p. 52-67.

lxxxi 1999. évi LXXV. törvény a szerzői jogról. A hozzáférés módja: http://www.sztnh.gov.hu/jogforras/Szjt.pdf (Letöltés ideje: 2012.04.26.) (PDF dokumentum)

lxxxii Россия попала в «интеллектуальные пираты». Актуальные комментарии. 2011.05.03. A hozzáférés módja: http://actualcomment.ru/news/23936/ (Letöltés ideje: 2012.04.24.) (Mj.: Fordította Fehér Péter.)

lxxxiii Universal Copyright Convention.

lxxxiv Copyright law of Russia. Wikipedia. 2012.03.30. A hozzáférés módja: http://en.wikipedia.org/wiki/Copyright_law_of_Russia (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

lxxxv DIETZ, Adolf: A szerzői jog szabályozása az orosz Polgári Törvénykönyv új, IV. részében – egy fontos, ugyanakkor részben problematikus törvényi szabályozás. In: Iparjogvédelmi és szerzői jogi szemle (2010. október) 115. évf. 5. sz. p. 52-67.

lxxxvi RICHARD: Oroszország és a szerzői jog. POSZTINFO.hu. 2008.06.23. A hozzáférés módja: http://posztinfo.hu/velemenyek/oroszorszag-es-a-szerzoi-jog/ (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

lxxxvii ENIGMAX: Russia moves to hold ISPs responesible for illegal file-sharing. TorrentFreak. 2012.04.10. A hozzáférés módja: http://torrentfreak.com/russia-moves-to-hold-isps-responsible-for-illegal-file-sharing-120410/ (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

lxxxviii ALFORD, W. P.: Don’t Stop Thinking about…Yesterday: Why There Was No Indigenous Counterpart to Intellectual Property Law in Imperial China. Journal of Chinese Law, 7. 1993.

lxxxix BODÓ, 2011. 49-51. p.

xc BODÓ, 2011. p. 142.

xci BODÓ, 2011. 143-144. p.

xcii BODÓ, 2011. 141-147. p.

xciii DÁVID Imre: Szigorodó kalóztörvények Kínában. Computerworld. 2012.04.23. A hozzáférés módja: http://computerworld.hu/szigorodo-kaloztorveny-kinaban-20120423.html (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xciv History. Creative Commons. A hozzáférés módja: http://creativecommons.org/about/history/ (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xcv Creative Commons. Wikipédia. 2012.04.10. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Creative_Commons (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xcvi Creative Commons. Wikipédia. 2012.04.10. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Creative_Commons (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xcvii Creative Commons. Wikipédia. 2012.04.10. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Creative_Commons (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xcviii Creative Commons Magyarország Egyesület. Creative Commons Hungary. A hozzáférés módja: http://creativecommons.hu/?page_id=47 (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

xcix Használd, alkoss, gyarapítsd – indul a Creative Commons Magyarország! Jogi Fórum. 2005.10.12. A hozzáférés módja: http://www.jogiforum.hu/hirek/13438#axzz16m6Hwd7P (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

c Számítógépes programhiba, amely a tervezettől eltérő viselkedést fog produkálni.

ci Újabb ötletes másolásvédelmi rendszer. SG.hu. 2011.12.08. A hozzáférés módja: http://www.sg.hu/cikkek/86317/ujabb_otletes_masolasvedelmi_rendszer (Letöltés ideje: 2012.04.23.)

cii További érdekesség a szteganográfiáról az általam is használt forrásban: CUMMINS, Jonathan, DISKIN, Patrick, et al.: Steganography and Digital Watermarking. School of Computer Science, The University of Birmingham, 2004. 1. p. A hozzáférés módja: http://www.cs.bham.ac.uk/~mdr/teaching/modules03/security/students/SS5/Steganography.pdf (Letöltés ideje: 2012.04.21.) (PDF dokumentum)

ciii DWORKYLL: A „puha” DRM. E-könyv olvasók. 2009.12.07. A hozzáférés módja: http://ekonyvolvaso.blog.hu/2009/12/07/a_puha_drm (Letöltés ideje: 2012.04.23.)

civ FEHÉR Péter. Kindle-varázs. 2011.09. (Letöltés ideje: 2012.04.23.) (Mj.: A forráshoz személyes megkeresés útján jutottam hozzá, amely az eladásra szánt, de még nem közölt elektronikus könyvekből származik.)

cv Az interjú egy telefonos beszélgetés keretében zajlott 2012. április 21-én Farkas István (Dworkyll) és Farkas Márta, e szakdolgozat írója között.

cvi DWORKYLL: Kalózok és mammutok, avagy a Harry Potter történet. E-könyv olvasók. 2012.03.28. A hozzáférés módja: http://ekonyvolvaso.blog.hu/2012/03/28/kalozok_es_mammutok_avagy_a_harry_potter_tortenet (Letöltés ideje: 2012.04.23.)

cvii(Mj.: Erről a későbbiekben még fogok írni.)

cviii MAYFIELD, Kendra: E-Books King: Stephen the First. Wired. 2000.03.14. A hozzáférés módja: http://www.wired.com/culture/lifestyle/news/2000/03/34940?currentPage=all (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

cix WILLIAMS, Emily: The Myth of Amazon’s „Exclusive” E-books. Publishing Perspectives. 2010.01.26. A hozzáférés módja: http://publishingperspectives.com/2010/01/the-myth-of-amazon%E2%80%99s-%E2%80%9Cexclusive%E2%80%9D-e-books/ (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

cx KEREKES Pál: Megtört ő is: Ray Bradbury e-könyves lett. Könyvkonnektor. 2011.11.29. A hozzáférés módja: http://konyvkonnektor.hu/?p=1429 (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

cxi GG: Kalózok ideje. Kalóz.blog.hu. 2009.06.22. A hozzáférés módja: http://kaloz.blog.hu/2009/06/22/kalozok_ideje_3 (Letöltés ideje: 2012.04.28.)

cxii LESSIG, 2005. p. 178.

cxiii GG: A fájlcsere nem öli meg a kreativitást. Kalóz.blog.hu. 2009.06.25. A hozzáférés módja: http://kaloz.blog.hu/2009/06/25/a_fajlcsere_nem_oli_meg_a_kreativitast (Letöltés ideje: 2012.04.28.)

cxiv DWORKYLL: Évértékelés. E-könyv olvasók. 2012.02.06. A hozzáférés módja: http://ekonyvolvaso.blog.hu/2012/02/06/evertekeles_2030 (Letöltés ideje: 2012.04.28.)

cxv LESSIG, 2005. p. 2.

cxvi Creative Commons. Wikipédia. 2012.04.10. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Creative_Commons (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

cxvii Creative Commons. Wikipédia. 2012.04.10. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Creative_Commons (Letöltés ideje: 2012.04.27.)

cxviii Creative Commons. Wikipédia. 2012.04.10. A hozzáférés módja: http://hu.wikipedia.org/wiki/Creative_Commons (Letöltés ideje: 2012.04.27.)